ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року	Львів	Справа № 303/663/20 пров. № А/857/3240/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Старунського Д.М.,
суддів Большакової О.О., Кушнерика М.П.,
за участю секретаря судового засідання Кітраль Х.І.
розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу громадянки Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2020 року у справі № 303/663/20 (рішення ухвалено в м. Мукачево, головуючий суддя Монич В.О.) за адміністративним позовом Мукачівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянки Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1   про затримання іноземця до вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні,
                                                      в с т а н о в и в:
Мукачівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України 10.02.2020 вернувся в суд із адміністративним позовом до громадянки Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 про затримання останньої та поміщення її до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до завершення процедури прийняття рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні на 6 місяців, а саме до 07.08.2020.
В обґрунтування позову зазначає, що відповідач 07 лютого 2020 року була затримана на ділянці відділення інспекторів прикордонної служби «Лужанка» відділу прикордонної служби «Лужанка» Мукачівського прикордонного загону, під час спроби незаконного, поза пунктами пропуску, перетину державного кордону з України в Угорщину на напрямку прикордонного знаку №175, територія Астейської сільської ради Берегівського району Закарпатської області. В подальшому її було затримано в адміністративному порядку на термін до 3 діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення. Під час перебування в пункті тимчасового тимання Мукачівського прикордонного загону 10 лютого 2020 року відповідач звернулась до посадових осіб Мукачівського прикордонного загону з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Частиною 2 пункту 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що у разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою. На підставі наведено позивач просить позов задоволити.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено. Затримано громадянку Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та поміщено її до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до завершення процедури прийняття рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні на 6 місяців, а саме до 07 серпня 2020 року. Рішення суду допущено до негайного виконання.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції громадянка Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції порушено принципи змагальності та диспозитивності, оскільки не надано відповідачу достатнього часу для подання відзиву на позов, не уточнено чи остання потребує правової допомоги. Крім цього, зазначає, що відповідачка не перебувала у пункті тимчасового перебування іноземців (ПТПІ) коли звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, а утримувалася у пункті тимчасового тримання (ПТТ) Мукачівського прикордонного загону, де і звернулася із відповідною заявою до посадових осіб Мукачівського прикордонного загону. Відповідачка не перебувала у процедурі визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, коли вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, вона подала заяву на захист після затримання. Також, апелянт вказує на те, що у позивача і суду не було обґрунтованих підстав вважати, що відповідач втече з України під час розгляду заяви; після документування довідкою про звернення за захистом в Україні, відповідачка, на думку апелянта, могла бути поміщена в один із пунктів тимчасового розміщення біженців, які призначені для розміщення саме такої категорії осіб.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, громадянка Сирійської Арабської РеспублікиОСОБА_1 07 лютого 2020 року була затримана на ділянці відділення інспекторів прикордонної служби «Лужанка» відділу прикордонної служби «Лужанка» Мукачівського прикордонного загону, під час спроби незаконного, поза пунктами пропуску, перетину державного кордону з України в Угорщину на напрямку прикордонного знаку №175, територія Астейської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, чим вчинила правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною другою статті 204-1 КУпАП.
В подальшому громадянку Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 було затримано в адміністративному порядку на термін до 3 діб з метою встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами: копією протоколу про адміністративне затримання від 07.02.2020; копією протоколу особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 08.02.2020 (а.с.3-4). 
Під час перебування в пункті тимчасового тримання Мукачівського прикордонного загону 10 лютого 2020 року відповідач звернулась до посадових осіб Мукачівського прикордонного загону з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (а.с.3-5). 
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач порушила вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, була затримана під час незаконного перетину державного кордону в Угорщину, тому наявні підстави для її затримання.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов`язки, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закон №3773-VI).
Відповідно до вимог частини третьої статті 3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Згідно з частиною другою статті 14 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства в разі незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України затримуються та в разі, якщо порушення ними законодавства України не передбачає кримінальної відповідальності, повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.
За змістом статті 6 Закону №3773-VI іноземця або особу без громадянства може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, або їм може бути надано тимчасовий захист у порядку, встановленому законом.
Нормами пункту 3 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що довідка про звернення за захистом в Україні - це документ, що засвідчує законність перебування особи на території України на період, що розпочинається з моменту звернення особи з відповідною заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і є дійсною для реалізації прав і виконання обов`язків, передбачених цим Законом та іншими законами України, до остаточного визначення статусу такої особи чи залишення нею території України.
Згідно з частиною першою статті 289 КАС за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів, зокрема, затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.
У частині другій статті 289 КАС вказано, що заходи, визначені цією статтею, також застосовуються адміністративним судом, визначеним частиною першою цієї статті, за позовом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальних органів чи підрозділів, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України до іноземців та осіб без громадянства, які до прийняття рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вчинили порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, до завершення процедури розгляду цієї заяви.
За частиною одинадцятою статті 289 КАС строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції порушено принцип змагальності та диспозитивності колегія суддів не враховує, оскільки, як видно з протоколу судового засідання судом надавалася можливість відповідачу подати заяви та клопотання перед початком засідання, надати пояснення щодо позову та висловити свої заперечення. 
Крім цього, розгляд справи в суді першої інстанції здійснювався за участю перекладача ОСОБА_3 , відводу якому у встановленому законом порядку заявлено не було, та в матеріалах справи наявна розписка про те, що перекладач- ОСОБА_3 повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий переклад та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
При цьому, колегія суддів враховує, що громадянка Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 визнала її спробу незаконного перетину державного кордону з України в Угорщину поза пунктами пропуску через державний кордон у складі групи осіб, оскільки остання хотіла потрапити у країни ЄС з метою покращення своїх умов проживання.
Щодо посилань апелянта на те, що відповідачка не перебувала у пункті тимчасового перебування іноземців (ПТПІ) коли звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, а утримувалася у пункті тимчасового тримання (ПТТ) Мукачівського прикордонного загону, де і звернулася із відповідною заявою до посадових осіб Мукачівського прикордонного загону, то такі колегія суддів до уваги не бере з огляду на наступне.
Розділом II Інструкції про порядок дій посадових осіб Державної прикордонної служби України та взаємодії з територіальними органами Державної міграційної служби України під час звернення іноземців чи осіб без громадянства із заявами про визнання біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, затвердженої наказом МВС від 10.08. 2016 року № 772, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 вересня 2016 року за № 1212/29342 (далі Інструкція) встановлено порядок дій посадових осіб органів (підрозділів) охорони державного кордону (Морської охорони) під час звернення осіб з заявами про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. 
Пунктом 4 Розділу II Інструкції встановлено, що в разі звернення за захистом затриманими особами, які тримаються у місцях тимчасового тримання затриманих осіб Держприкордонслужби України відповідні посадові особи забезпечують-подання до адміністративного суду за місцезнаходженням органу охорони державного кордону у визначений законодавством України строк позов про затримання іноземця та особи без громадянства до вирішення питання про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, відповідно до частини другої статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України.
У разі прийняття судом рішення про затримання особи до вирішення питання про визнання біженцем або особою, що потребує додаткового захисту, відповідно до п. 12 ч. 2 статті 245 КАС - не пізніше наступного дня після прийняття рішення про його застосування організовує доставляння шукача захисту до відповідного пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС (далі - пункт), а письмову заяву про захист надсилає до відповідного територіального органу ДМС за місцезнаходженням пункту.
Аналізуючи вказані норми закону, колегія суддів дійшла висновку, що в разі звернення затриманою особою із заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, остання продовжує перебувати у місцях тимчасового тримання затриманих осіб, до прийняття судом рішення про затримання із подальшим доставлянням шукача захисту до відповідного пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.
Враховуючи наведене вище апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки відповідач здійснила спробу незаконного перетину державного кордону України з Угорщиною поза пунктом пропуску, та вона не має законних підстав для перебування на території України та остання звернулася із заявою про отримання статусу біженця на території України, відтак є правові підстави для затримання відповідача до вирішення питання про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, з поміщенням її до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні на строк визначений ч.11 ст.289 КАС України, що за викладених обставин виключає можливість зміни заходу визначеного ч.1 ст. 289 КАС України.
Відтак враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.
Доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 229, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                    п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу громадянки Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2020 року у справі № 303/663/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.   

Головуючий суддя	 	Д. М. Старунський 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	М. П. Кушнерик