П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/3804/19 
Головуючий у І інстанції:  Козачок І.С. 
Суддя-доповідач:  Граб Л.С. 
15 квітня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Сторчака В. Ю.  Іваненко Т.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року   у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
В листопаді 2019 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі ГУ ПФУ в Хмельницькій області), в якому просила:
-зобов`язти ГУ ПФУ в Хмельницькій області на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.08.2019 року у справі № 560/1864/19 перерахувати та виплатити їй пенсію у відповідності до ч.1 ст.27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із збільшенням її розміру на 1 % заробітку за кожен рік роботи понад стаж 15 років, але не вище 75 процентів заробітку, згідно з п. 2 ст. 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 01.05.2019 року. 
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24.01.2020 позов задоволено:
-зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01.05.2019 року пенсію із збільшенням її розміру на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 15 років, згідно з вимогами ч. 2 ст. 56  Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в редакції, чинній станом на час призначення позивачу пенсії (до внесення змін  Законом України від 03.10.2017 року №2148-VIII)
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення, подав апеляційну скаргу.
В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що перерахунок пенсії ОСОБА_1 проведено на виконання  рішення суду у справі №560/1864/19 з врахуванням частини 2 статті 56 та ч.2 ст.27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тобто із застосуванням двоскладової формули. Однак після перерахунку пенсії позивача її розмір зменшився, а тому пенсія виплачується останній у раніше встановленому розмірі.
23.03.2020 від позивача  через канцелярію суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вказала, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, в зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Хмельницькій області та є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1-їкатегорії.
З 1995 року позивач отримує пенсію як особа з інвалідністю ІІ групи відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Страховий стаж роботи  складає понад 38 років.
14 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою, у якій просила здійснити обчислення та виплату пенсії відповідно до ст. 56, 57 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Однак отримала відмову від 28 травня 2019 року, яка мотивована тим, що розмір пенсії останній обчислений відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а за даними "умовного розрахунку" пенсії, який був здійснений Управлінням, підлягатиме зменшенню, відтак проводити його визнано за недоцільне.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернулась за захистом своїх прав до суду. 
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.08.2019 у справі №560/1864/19 позов задоволено:
-визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Хмельницькій області, яка полягає у не проведенні перерахунку і невиплаті ОСОБА_1  пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"; 
-зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію із збільшенням її розміру на 1 % заробітку за кожен рік роботи понад стаж 15 років, але не більше 75% заробітку, згідно із частиною 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 01.05.2019 року, з врахуванням проведених виплат.
На стадії виконання зазначеного рішення суду, ГУ ПФУ в Хмельницькій області здійснено  перерахунок пенсії з збільшенням її розміру на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 15 років згідно з вимогами частини 2 статті 56, статті 57 Закону №796-XII, починаючи з 01.02.2019. Внаслідок проведеного перерахунку розмір пенсії  зменшився до  1993,63 грн.  
При цьому, Управління здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 за двохскладовою формулою відповідно до частини 2 статті 56 Закону №796-XII з врахуванням норм частини 2 статті 27 Закону №1058-IV. 
Ввважаючи, що перерахунок пенсії здійснено всупереч мотивам, викладеним у рішенні Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.08.2019 у справі №560/1864/19, позивач звернулася до суду з даним позовом. 
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач безпідставно застосував до спірних правовідносин положення пункту 3 частини 2 розділу І Закону України "Про  внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії"  від 03.10.2017 №2148-VIII, згідно якого пункт 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" доповнений словами і цифрами: "у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", тим самим неправомірно звузивши існуюче право позивачки на соціальний захист, встановлене законом, реалізація якого попередньо була захищена судовим рішенням, що набрало законної сили. Зазначені зміни стосуються тих пенсій, які призначені вперше та після внесення цих змін. Оскільки пенсія позивачу не призначається вперше, а підлягає перерахунку згідно рішення суду, то на останню не поширюється вказана умова.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного. 
Статтею 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Як слідує з матеріалів справи, рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.08.2019 у справі №560/1864/19 зобов`язано ГУ ПФУ в Хмельницькій області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію із збільшенням її розміру на 1 % заробітку за кожен рік роботи понад стаж 15 років, але не більше 75% заробітку, згідно із частиною 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 01.05.2019 року, з врахуванням проведених виплат.
Водночас, в мотивувальній частині судового рішення зауважено, що редакція частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" до 11.10.2017 року передбачала пільгове обчислення понаднормованого стажу без умови призначення пенсії на підставі частини 2 статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Оскільки пенсія позивача не призначається вперше, а підлягає перерахунку, на неї не поширюється дана умова. 
Крім того у рішенні зазначено, що муд вважає безпідставним посилання відповідача на недоцільність проведення позивачу обчислення пенсії із застосуванням "двоскладової формули" відповідно частини 2 статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки порядок обчислення розміру пенсії встановлений законодавством та положення частини другої статті 56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не визначають такого поняття як: "двоскладова формула".
Однак, згідно матеріалів справи, всупереч мотивам, викладеним у рішенні Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.08.2019 у справі №560/1864/19, Управління здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 за двохскладовою формулою відповідно до частини 2 статті 56 Закону №796-XII з врахуванням норм частини 2 статті 27 Закону №1058-IV. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції у даній справі в тій частині, що рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09.08.2018 у справі №560/1864/19 виконано відповідачем не в повному обсязі та без урахування висновків суду, що суперечить пункту 9 частини 1 статті 129 та статті 129-1 Конституції України, відповідно до яких судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання.
В той же час, відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".
Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
В частині першій статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Аналіз вищезазначених законодавчих норм свідчить про те, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України "Про виконавче провадження".
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а та в постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі №816/2026/18.
Статтею 382 КАС України визначено спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.
Відповідно до вимог статті 383 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Верховний Суд у постанові від 21.11.2019 у справі №802/1933/18-а звернув увагу, що вищезазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення у справі.
При  цьому, наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на положення частини п`ятої статті 383 КАС України, відповідно до якої, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.
За приписами частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Слід також врахувати і те, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити статті 129-1 Конституції України.
За вказаних обставин, колегія суддів зазначає, що позивач у цій справі обрала спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду. Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що обраний ОСОБА_1  спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.
Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими стаття 383 КАС України пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів звертає увагу, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Таким чином, якщо ОСОБА_1 вважає протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача, вчинені на виконання  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року у справі № 560/1864/19, то остання може звернутись до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.
Така правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 20.02.2019   у справі №806/2143/1517 від 17.04.2019  у справі № 355/1648/15-а, від 21.08.2019 у справі №295/13613/16, від 22.08.2019 у справі  № 522/10140/17 та від 21.11.2019 у справі №802/1933/18-а.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" унормовує, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
За змістом статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
У пункті 40  рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції», Суд зазначив, що, право на судовий захист було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. (Hornsby v. Greece № 18357/91).
У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від в справі «Антонюк проти України» (заява № 17022/02) вказано, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.
Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
У пункті 54 даного Висновку йдеться про те, що згідно з тлумаченням Європейського суду з прав людини право на справедливий суд, зафіксоване в статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, означає не лише те, що судове рішення повинно бути ухвалено в розумні строки, а й те, що воно повинно бути - коли це доречно - таким, яке можна ефективно виконати на користь сторони, яка виграла справу. Справді, Конвенція не передбачає теоретичного захисту прав людини, а має на меті гарантувати максимальну ефективність такого захисту.
При цьому, вказаний Висновок, окрім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Отже, враховуючи те, що спір у справі, що розглядається, є тотожним спору у справі №560/1864/19, що розглянув Хмельницький окружний адміністративний суд, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі.
Керуючись ст.ст. 238, 243, 250, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328, 329, 370, 382, 383  КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково..
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 січня 2020 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про зобов`язання вчинити дії закрити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сторчак В. Ю.    Іваненко Т.В.