Постанова
Іменем України                                                
 
27 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 638/2408/16
провадження № 61-14613св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),
суддів:                Гулейкова І. Ю.,                                      Олійник А. С.,
                             Погрібного С. О.,                                     Яремка В. В.,
 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова 
від 23 листопада 2017 року у складі судді Подус Г. С. та постанову Апеляційного суду Харківської області від 09 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Кружиліної О. А., Карімової Л. В., Хорошевського О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») про визнання умов договору недійсними як несправедливих.
 
Позовна заява мотивована тим, що 17 червня 2008 року між ним та ПАТ «ВТБ Банк» укладений кредитний договір № 121Ф-ІК-400, відповідно до умов якого він отримав кредитні кошти в іноземній валюті у розмірі 188 270,00 доларів США на придбання двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Процентна ставка за користування цим кредитом встановлена у розмірі 14 % річних, із кінцевим терміном повернення - 18 травня 2028 року.
 
На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, укладений іпотечний договір від 17 червня 2008 року № 121Ф-ІК-400/z1, відповідно до умов якого він передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Позивач зазначав, що з 2008 року по 2015 рік курс долара США значно збільшився, внаслідок чого, фактичне кредитне навантаження на нього, як позичальника, значно збільшилося. З огляду на це, ОСОБА_1 вважає умови договору несправедливими та такими, що є невигідними для нього. Крім того, при укладанні договору про надання споживчого кредиту банк допустив численні порушення.
 
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати положення пунктів кредитного договору від 17 червня 2008 року № 121Ф-ІК-400 несправедливими, а саме: пункту 4.1 щодо покладення валютних ризиків виключно на позивача; 
пункту 6.5 щодо права банку на вимогу всієї суми кредиту при будь-якому незначному порушенні умов кредитного договору, у тому числі незгодою позичальника зі зміною розміру процентної ставки, відсоткова ставка може бути змінена фактично у будь-який час та за будь-яких умов, оскільки кредитний договір надає відповідачеві право застосувати ці умови на власний розсуд; пунктів 9.1-9.4, що містять положення, за яким наявна відповідальність за невиконання умов договору лише для позивача за відсутності відповідальності за порушення умов договору з боку відповідача; пункту 4.6 щодо обов`язку позичальника застрахувати в акредитованих страхових компаніях за власний рахунок на весь період дії цього договору на користь кредитора предмет іпотеки.
 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду мотивовано тим, що між сторонами укладений кредитний договір та договір банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів, а отже, сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання цього договору. Крім того, оскільки позивач не відмовлявся від виконання умов кредитного договору, отримав кредитні кошти, до 2013 року виконував зобов`язання за кредитним договором, отже, позивачу були повністю відомі істотні умови кредитного договору, він не звертався до кредитора за роз`ясненням положень договору, тим самим погоджуючись із всіма його умовами. Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач ввів його в оману щодо істотних умов договору та не надано доказів нечесної підприємницької практики відповідача під час укладення кредитного договору, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 .
 
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 09 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року залишено без змін.
 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який дійшов правильних висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки на час укладення договору сторони досягли домовленості щодо таких істотних умов кредитного договору, як розмір кредитних коштів та вид валюти, розмір процентної ставки, термін повернення кредиту, розмір і порядок внесення щомісячних платежів, які позичальник зобов`язався сплатити позикодавцю, обов`язковість встановлення яких передбачене статтею 1054 ЦК України. Доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги
 
У березні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 09 лютого 2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання позивача щодо залучення Держспоживслужби, Національного банку України до участі у справі; відхилив клопотання про перенесення судового розгляду для особистої явки позивача; відхилив клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з необхідністю представника позивача ознайомитись із матеріалами справи; суд апеляційної інстанції вказані факти проігнорував, про що серед іншого, в порушення вимог статті 265 ЦПК України, не зазначено у жодному судовому рішенні по суті справи, отже, вказане порушення процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Крім того, судом проігноровано та не надано оцінку доводам позивача щодо несправедливих та дискримінаційних положень кредитного договору, що порушують норми Закону України «Про захист прав споживачів». Також суд не врахував, що позивачем неодноразово направлялися банку пропозиції щодо зміни умов та порядку виплат, відстрочення та перерахунку виплат, тобто позивач вчиняв всі можливі дії, спрямовані на примирення та виконання зобов`язання у можливому обсязі.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою судді Верховного Суду Коротуна В. М. від 02 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2020 року № 1072/0/226-20 призначено повторний автоматичний розподіл судової справи та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу 
№ 638/2408/16 (провадження № 61-14613св18) 14 квітня 2020 року призначено судді-доповідачеві Ступак О. В.
 
Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частині першій та третій статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення визначено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Встановлені судами обставини
 
17 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ВТБ Банк» укладений кредитний договір № 121Ф-ІК-400, згідно з умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 188 270,00 доларів США, зі сплатою 14 % річних за користування кредитом та кінцевим терміном повернення - 18 травня 2028 року.
 
На забезпечення виконання умов вказаного кредитного договору, між ОСОБА_1 та ПАТ «ВТБ Банк» 17 червня 2008 року укладений іпотечний договір 
№ 121-Ф-ІК-400/z1, відповідно до умов якого позивач передав в іпотеку відповідачеві нерухоме майно - двокімнатну квартиру 
АДРЕСА_1 .
 
Пунктом 2.4 кредитного договору передбачено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він письмово ознайомлений про особу і місцезнаходження банку, про його кредитні умови та умови договору застави, про сукупну вартість кредиту та послуг з оформлення договорів застави, страхування, оцінки майна та інші фінансові зобов`язання. Позичальник цим підтверджує свою згоду із зазначеними діючими умовами.
 
Згідно з пунктом 10.4 кредитного договору невід`ємною частиною цього договору є графік повернення кредиту, сплати процентів та розрахунок вартості супутніх послуг.
 
Графік включає в себе суму щомісячних платежів з повернення кредиту, сплати процентів, комісійних винагород та таку інформацію наведено окремо за кожним місяцем платежу.
 
Відповідно до пункту 4.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний надавати банку проценти за користування кредитом у валюті кредиту до 18 травня 2028 року у розмірі та порядку встановленому пунктом 8.1 кредитного договору. Валютні ризики, які пов`язані зі зміною курсу долара США до гривні під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе позичальник.
 
Згідно з пунктом 4.6 кредитного договору позичальник зобов`язується застрахувати у акредитованих банком страхових компаніях за власний рахунок на весь період дії цього договору на користь банку предмет застави, переданий у забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, на умовах, погоджених з банком. Позичальник зобов`язується надати банку копії договору страхування та платіжних документів щодо сплати страхових платежів. З переліком акредитованих страхових компаній та їх тарифами позичальник ознайомлений у момент отримання консультації за умовами кредиту.
 
Пунктом 6.5 кредитного договору передбачено, що у випадку зміни вартості кредитних ресурсів на ринку позичкового капіталу, або інших показників, що характеризують кон`юнктуру фінансових ринків більш ніж на 3 % відсотки в порівняні з моментом укладення цього договору або в разі настання подій незалежних від волі сторін договору, які мають безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів, процентна ставка за користування кредитними ресурсами підлягає зміні на вимогу банку. У зазначених випадках банк вправі змінити розмір процентної ставки, попередивши про це письмово позичальника не пізніше, ніж за 14 банківських днів. У випадку незгоди позичальника зі зміною розміру процентної ставки, позичальник зобов`язаний сповістити про це банк протягом 10 банківських днів з моменту одержання повідомлення банку про зміну процентної ставки та повернути отримані кредитні ресурси та сплатити всі проценти за чинною ставкою до настання строку набрання чинності нової процентної ставки, зазначеної у повідомленні банку. При неповідомленні позичальником банку про свою незгоду зі зміною розміру процентної ставки, протягом 10 банківських днів з моменту одержання відповідного повідомлення, новий розмір процентної ставки вважається прийнятим позичальником та набирає чинності з моменту, зазначеного у повідомленні.
 
Відповідно до пункту 9.1 кредитного договору у разі несвоєчасного повернення кредиту позичальник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 30 % річних від простроченої суми.
 
Згідно з пунктом 9.2 кредитного договору у разі несвоєчасної (неналежної) сплати процентів за користування кредитом, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення виконання.
 
Пунктом 9.3 кредитного договору передбачено, що виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором може забезпечуватися будь-якими іншими видами забезпечення, встановленими ЦК України.
 
Відповідно до пункту 9.4 кредитного договору при здійсненні позичальником страхування предмету застави на умовах, що не були погоджені з банком або страхування предмету застави у неакредитованій банком страховій компанії, банк підвищує відсоткову ставку за кредитом на 2 % річних в порівняні з діючою відсотковою ставкою за цим кредитним договором. У разі неподання позичальником документального підтвердження страхування предмету застави на наступний день після строку страхування, вказаного у договорі застави або у перший день наступного року кредитування, банк підвищує відсоткову ставку за кредитом на 2 % річних у порівняні з діючою відсотковою ставкою за цим кредитним договором. При цьому позичальник підписанням цього договору підтверджує, що для вказаного вище застосування нової процентної ставки не вимагається підписання сторонами будь-яких інших додаткових документів, крім цього договору.
 
10 серпня 2009 року між сторонами укладений договір про внесення змін № 1 до кредитного договору від 17 червня 2008 року № 121Ф-ІК-400, яким внесено зміни та доповнення до кредитного договору, зокрема, пункти 1.1 та 4.6 викладені у такій редакції:
«1.1. Предметом кредитного договору є надання банком позичальникові грошових коштів (кредит) на таких умовах:
-         сума кредиту - 188 270,00 доларів США;
-         строк кредитування - до 17 червня 2028 року;
-         проценти за користування кредитом - 14 % річних.
За невиконання зобов`язань, передбачених пунктами 4.6, 4.7 цього договору, банк підвищує процентну ставку на 5 % річних у порівнянні з передбаченою цим пунктом процентною ставкою за цим договором, з третього робочого дня закінчення строку дії попереднього договору страхування. Про збільшення розміру процентної ставки банк повідомляє позичальника шляхом направлення листа та нового графіку погашення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості сукупних послуг. При цьому позичальник підписанням цього договору підтверджує, що для застосування нової процентної ставки не вимагається підписання сторонами будь-яких інших додаткових документів, крім цього договору. Після усунення позичальником порушення зобов`язань, передбачених пунктами 4.6 та 4.7 цього договору, а саме надання позичальником банку документів, що підтверджують продовження строку дії договору страхування (страхового полісу) та сплати страхового платежу, процентна ставка за цим договором зменшується на 5 процентних пунктів (у випадку, якщо процентна ставка була підвищена на 5 процентних пунктів, у зв`язку із невиконанням позичальником пунктів 4.6 та 4.7 цього договору, з дати надання відповідних документів. При цьому позичальник підписанням цього договору надає свою згоду на те, що застосування положень цього пункту щодо підвищення процентної ставки, у разі порушення умов передбачених пунктами 4.6 та 4.7 починають діяти, з моменту припинення дії, з будь-яких причин, умов акційної програми банку, умови якої передбачені цим договором.»
«4.6. Позичальник зобов`язується забезпечити страхування в одній з акредитованих банком компаній за власний рахунок на користь банку та на умовах, погоджених з ним:
-         страхування предмету іпотеки, на весь строк дії цього договору від ризиків пожежа, пошкодження водою (з водопровідних, каналізаційних, опалювальних систем, систем пожежогасіння, трубопроводів, резервуарів, пошкодження внаслідок проникнення води із сусідніх приміщень), (істотні умови договору страхування (у тому числі ризики та страхові випадки) мають бути погоджені з банком до його підписання.
-         Особи позичальника від нещасного випадку, внаслідок якого може наступити смерть або втрата загальної працездатності, на користь банку на весь строк дії цього договору. Розмір страхової відповідальності повинен відповідати (бути не нижчим) суми основного боргу за кредитом та процентів за період у 
12 місяців.»
 
18 серпня 2010 року між сторонами укладений договір про внесення змін № 2 до кредитного договору від 17 червня 2008 року № 121Ф-ІК-400, яким викладено у новій редакції та/або доповнено пункти 1.2, 1.3, 1.4, 6.6, 6.7, 7.11, 7.12, 7.20, 7.21, 7.23, 7.24, 7.25, 7.26, 7.27.
 
14 вересня 2011 року між сторонами укладений договір № 3 про внесення змін до кредитного договору від 17 червня 2008 року № 121Ф-ІК-400, яким викладено у новій редакції та/або доповнено пункти 1.5, 4.8, 7.21.
 
29 серпня 2012 року між сторонами укладений договір № 4 про внесення змін до кредитного договору від 17 червня 2008 року № 121Ф-ІК-400, яким викладено у новій редакції та/або доповнено пункти 4.8, 10.8.
 
06 червня 2013 року між сторонами укладений договір № 5 про внесення змін до кредитного договору від 17 червня 2008 року № 121Ф-ІК-400, яким викладено кредитний договір у новій редакції.
 
07 червня 2013 року між сторонами укладений договір № 6 про внесення змін до кредитного договору від 17 червня 2008 року № 121Ф-ІК-400, яким викладено підпункт 5.3.2.3 пункту 5.3 у такій редакції:
«5.3.2.3. Надати договори страхування та документи, що підтверджують сплату страхових платежів. Договори страхування мають укладатись з погодженою банком страховою компанією, на умовах, погоджених з ним, строком не менше ніж на один календарний рік, зі сплатою страхового платежу єдиною сумою. На період із 
17 червня 2013 року по 17 червня 2014 року договір страхування позичальника від нещасного випадку має укладатись з погодженою банком страховою компанією, на умовах, погоджених з ним, не менше ніж на один календарний рік, зі сплатою платежу щоквартально.»
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що між сторонами укладений кредитний договір та договір банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів, а отже, сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання цього договору. Крім того, оскільки позивач не відмовлявся від виконання умов кредитного договору, отримав кредитні кошти, до 2013 року виконував зобов`язання за кредитним договором, отже, позивачу були повністю відомі істотні умови кредитного договору, він не звертався до кредитора за роз`ясненням положень договору, тим самим погоджуючись із всіма його умовами. Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач ввів його в оману щодо істотних умов договору та не надано доказів нечесної підприємницької практики відповідача під час укладення кредитного договору, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 .
 
Верховний Суд не погоджується у повній мірі із зазначеними висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).
 
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
 
Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та з застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
 
Згідно з статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
 
За правилом статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
 
Згідно з статтею 8 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець зобов`язаний застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування, якщо іпотечним договором цей обов`язок не покладено на іпотекодержателя. У разі наступної іпотеки страхування предмета іпотеки не є обов`язковим. Договір страхування укладається на користь іпотекодержателя, який у разі настання страхового випадку набуває право вимоги до страховика. У разі набуття прав за іпотечним договором новим іпотекодержателем він також набуває право вимоги до страховика.
 
Відповідно до пункту 35 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» в Україні здійснюються такі види обов`язкового страхування, зокрема страхування предмета іпотеки від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування.
 
Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.
 
Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції чинній, на час укладання спірних угод, яка регулює визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на час укладання спірних додаткових угод, до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 
споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача. 
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Включення в умови кредитного договору обов`язку позичальника (іпотекодавця) застрахувати предмет іпотеки відповідає вимогам закону, оскільки такий обов`язок прямо передбачений у статті 8 Закону України «Про іпотеку», за змістом якої іпотекодавець зобов`язаний застрахувати предмет іпотеки на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування, якщо іпотечним договором цей обов`язок не покладено на іпотекодержателя.
 
Проте, такий обов`язок не може обтяжуватись умовою страхування предмета іпотеки лише у визначеною (акредитованою) банком страховою компанією та на умовах погоджених з банком, оскільки це суперечить вимогам статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки обмежує права споживача банківських послуг, а отже, є несправедливим.
 
Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову у частині визнання несправедливими пунктів 4.1, 4.7, 6.5, 9.1-9.4 кредитного договору, оскільки останні не містять несправедливих умов, які всупереч принципу добросовісності створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. При цьому, судами враховано, що при укладенні спірного договору сторони дійшли згоди з усіх істотних умов договору, їх волевиявлення було вільним і відповідало їх внутрішній волі, у спірному договорі міститься повна інформація щодо умов кредитування, розмір кредитних коштів та валюта, процентна ставка, термін повернення кредиту, а у додатках до кредитного договору та додаткових угод до нього, містяться графіки погашення кредиту. Крім того, під час укладення спірного договору позивач обрав на власний розсуд валюту кредитування, а саме долари США, а не національну валюту, таким чином, укладаючи кредитний договір, позивач розумів, що існує ризик, пов`язаний зі зміною валютного курсу. До того ж, позичальник протягом тривалого часу не оскаржував спірні умови та виконував їх.
 
Разом з тим пункт 4.6 кредитного договору містить умови щодо укладення договорів страхування з погодженою банком страховою компанією та на умовах погоджених з ним (банком) суперечить положенням статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з підстав, наведених вище, що є підставою для визнання такого положення недійсним на підставі статей 203, 215 ЦПК України та статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
 
Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, скасування рішення суду першої та апеляційної інстанцій у частині вимог про визнання недійсним умов пункту 4.6 кредитного договору та ухвалення нового рішення у цій частині про часткове задоволення позову.
 
Розподіл судових витрат
 
Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки касаційна скарга підлягає частковому задоволенню,то в порядку частини першої статті 141, підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України з 
ПАТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позову у сумі 275,60 грн, а з ПАТ «ВТБ Банк» на користь держави за подання апеляційної скарги - 303,16 грн, за подання касаційної скарги - 551,20 грн.
 
Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 09 лютого 2018 року скасувати у частині вирішення вимог про визнання положення пункту 4.6 кредитного договору 
від 17 червня 2008 року № 121Ф-ІК-400 недійсним та ухвалити у цій частині нове рішення.
 
Позов  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк»про визнання недійсним положення пункту 4.6 кредитного договору від 17 червня 2008 року № 121Ф-ІК-400 в частині зобов`язання позичальника забезпечити страхування в одній із акредитованих банком страхових компаній за власний рахунок на користь банку на умовах, погоджених з банком, задовольнити частково.
 
Визнати положення пункту 4.6 кредитного договору від 17 червня 2008 року 
№ 121Ф-ІК-400 у частині «…у акредитованих банком страхових компаній…» та «…на умовах, погоджених з банком…» недійсними.
 
В іншій частині рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 09 лютого 
2018 року залишити без змін.
 
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк»на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову у розмірі 275,60 грн.
 
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк»на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 303,16 грн, за подання касаційної скарги - 551,20 грн, а всього - 854,36 грн.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                           О. В. Ступак
 
Судді:                                                                                              І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                                   А. С. Олійник
 
                                                                                                       С. О. Погрібний
 
                                                                                                       В. В. Яремко