П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 травня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/116/20	

Категорія: 106020000          Головуючий в 1 інстанції: Катаєва Е.В.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту: 21.02.2020 р.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого  – Бітова А.І.
суддів            – Лук`янчук О.В.
                     – Ступакової І.Г.
при секретарі – Рощіній К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, Міністерства оборони України, треті особи Міністр Оборони України Загороднюк Андрій Павлович, Командувач Військово-Морських Сил Збройних Сил України адмірал ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі Командування ВМС ЗСУ), Міністерства оборони України (далі МОУ), треті особи Міністр Оборони України Загороднюк А.П., Командувач ВМС ЗСУ адмірал Воронченко І.О. про: 
-          визнання бездіяльним Командування ВМС ЗСУ, незаконними, протиправними щодо не представлення, не нагородження, не відзначення медаллю "Ветеран служби" полковника ОСОБА_1 ;
-          зобов`язання Командування ВМС ЗСУ негайно надати подання до нагородження його медаллю "Ветеран служби";
-          зобов`язання МОУ нагородити (відзначити) наказом Міністра оборони України (по особовому складу) медаллю "Ветеран служби" полковника ОСОБА_1 відповідно до "Положення про відомчі заохочувальні відзнаки Міністерства оборони України", що затверджено Наказом Міністерства оборони України від 11 березня 2013 року №165, та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 березня 2013 року за №484/23016 (далі Положення №165);
-          зобов`язання Командування ВМС ЗСУ вручити йому медаль "Ветеран служби", відповідно до розділу III Положення №165;
-          стягнення з Командування ВМС ЗСУ на його користь у якості грошового еквіваленту завданої моральної шкоди грошові кошти у сумі 500 001 (п`ятсот тисяч одна) грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що він проходив військову службу у Збройних Силах України (далі - ЗСУ), виконував обов`язки на посаді начальника науково-дослідного центру ЗСУ "Державний океанаріум", призначений наказом Міністра Оборони України від 06 вересня 2014 року №518. Відповідно до наказу Начальника Генерального штабу - Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) від 14 червня 2019 року №271, був звільнений з військової служби у відставку за пп."б" (за станом здоров`я) на підставі ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 09 вересня 2019 року №176, виключений зі списків особового складу. Проте, його не було відзначено медаллю "Ветеран служби", що здійснюється з нагоди Дня ЗСУ або при звільненні військовослужбовця з військової служби в запас (відставку) за наявності в нього відповідної вислуги років у календарному обчисленні, відповідно до Положення "Про відомчі заохочувальні відзнаки Міністерства оборони України", затвердженого Наказом МОУ від 11 березня 2013 року №16.
На думку позивача, він має право на таку нагороду ще з 2016 року, одразу ж при набутті ним 25-річної календарної вислуги років, але посадові особи Командування ВМС ЗСУ у незаконний спосіб перешкоджали йому отримати свою нагороду, оголошуючи незаконні догани, які у подальшому були частково скасовані чи зняті у зв`язку з закінченням строку.
Позивач обґрунтовує свій позов тим, що він раніше був нагороджений медалями: "15 років сумлінної служби", "20 років сумлінної служби" та відзначений неодноразово грамотами та подяками. Завдяки його роботі відновлено та сформовано у місті Одеса науково-дослідний центр ЗСУ "Державний океанаріум".
ОСОБА_1 стверджує, що, внаслідок не нагородження його медаллю "Ветеран служби", йому завдано значної моральної шкоди. Водночас, позивач посилається на роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, наведених в пункті постанови від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно з яким, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Позивач вказує, що він отримав моральну шкоду, у зв`язку з тим, що органи військового управління МОУ за власною ініціативою не виправили помилку, а саме: не нагородили його відзнакою, та йому наразі власноруч доводиться відновлювати свої права. Як наслідок, це негативно вплинуло за стан здоров`я та призвело до загострення хронічного захворювання, тому він бажає відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі 500 001 (п`ятсот тисяч одна) грн.
Представник відповідача МОУ позов не визнав, вказуючи, що відповідно до розділу III Положення №165: Відзнакою - медаль "Ветеран служби" - нагороджуються військовослужбовці ЗСУ за високі показники у бойовій і професійній підготовці, зразкове виконання військового обов`язку і мають вислугу 25 і більше календарних років. Водночас, протягом календарного року кількість нагороджених не може перевищувати 3 500 осіб. Також зазначає, що згідно з п.13 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, заохочення має бути заслуженим. При визначенні виду заохочення враховується характер заслуг військовослужбовця та його ставлення до служби за попередній час.
Крім того, представник відповідача - МОУ, вказує, що таке повноваження як право висувати підлеглих військовослужбовців для відзначення державними нагородами України - є правом, а не обов`язком. Відповідно, таке право відноситься до дискреційних повноважень командирів (начальників), до яких за рангом належить і Командувач ВМС ЗСУ. Дискреційні повноваження - це право посадових осіб органів державної влади та військового управління діяти за певних умов на власний розсуд в межах закону. Саме тому представник відповідача - МОУ вважає, що Командувач ВМС ЗСУ не може бути примушений робити те, що суперечить його думці, інтересам служби та діючому законодавству.
Також представник відповідача зазначає, що не визнає вимоги позивача щодо стягнення з Командування ВМС ЗСУ, у якості грошового еквіваленту завданої моральної шкоди, грошові кошти в розмірі 500 001 грн. Адже, згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою розуміється втрата немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. А позивач, в свою чергу, не обґрунтував розмір заподіяної шкоди та їх причинний зв`язок з незаконною, на його думку, дією чи бездіяльністю.
Представник відповідача МОУ та третьої особи на стороні відповідача просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
28 січня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача Командування ВМС ЗСУ, в якому вимоги позивача не визнаються та вважаються незаконними і не обґрунтованими. Представник Командування ВМС ЗСУ вказував, що, відповідно до ст. 27 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, нагородження заохочувальними відзнаками МОУ - є одним із видів заохочення, позивач же до звільнення не мав високих показників у бойовій і професійній підготовці, не виконував військовий обов`язок зразково та мав не зняті дисциплінарні стягнення.
Також представник відповідача Командування ВМС ЗСУ посилається на положення ст. 32 Статуту, яка закріплює, що військовослужбовець, що має дисциплінарні стягнення, заохочується шляхом зняття накладеного раніше стягнення.
Представник відповідача Командування ВМС ЗСУ просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
05 лютого 2020 року до суду першої інстанції надійшла відповідь на відзив відповідача МОУ, в який позивач підтримав свої доводи позовних вимог та зазначив, що він не згодний з відповідачем, який у відзиві вказує про чітку межу можливих нагород на рік і тим самим зосереджує увагу суду на тому, що йому - ОСОБА_1 її не вистачило, але при цьому відповідачем не було подано статистичних даних про нагородження відзнакою "Ветеран служби" за 2016, 2017, 2018 роки.
07 лютого 2020 року до суду першої інстанції надійшла відповідь на відзив відповідача Командування ВМС ЗСУ, в якій ОСОБА_1 не згодний з позицією вказаного відповідача щодо пропущення строку звернення до суду з даним позовом та зазначає, що ним не пропущений строк звернення до суду з позовом, оскільки строки чітко визначені в позовній заяві та законодавчо підтверджені. Окрім того, на думку ОСОБА_1 , відповідач хоча і дає посилання на дискреційні повноваження, проте не наводить жодного нормативно-правового акта у підтвердження своїх доводів.
17 лютого 2020 року до суду першої інстанції від представника відповідача Командування ВМС ЗСУ надійшло заперечення проти позову, де вказано, що особисте твердження позивача щодо неправомірності наказів про дисциплінарні стягнення до нього, чи видання їх з метою дискримінації не підтверджується. Навпаки, відповідно до Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року по справі №1540/3448/18 та Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2018 року по справі №1540/3340/18, позивачу відмовлено в задоволенні позовів щодо скасування наказів Командування ВМС ЗС України від 26 червня 2018 року № 94 та від 05 травня 2018 року №67.
19 лютого 2020 року до суду від позивача надійшла заява (пояснення) по справі. У заяві (поясненні) міститься позиція позивача, згідно якої він вважає, що на момент фактичного звільнення він не мав жодного дисциплінарного стягнення.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Командування ВМС ЗСУ (пров. Штабний, 1, м. Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 26613823), МОУ (проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, код ЄДРПОУ 00034022), треті особи: Міністр оборони України ОСОБА_3 (службова адреса: проспект Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168), Командувач ВМС ЗСУ Воронченко І.О. (службова адреса: пров. Штабний, 1, м. Одеса, 65012) про визнання протиправною бездіяльності Командування ВМС ЗСУ щодо не представлення, не нагородження, не відзначення медаллю "Ветеран служби" полковника ОСОБА_1 ; зобов`язання Командування ВМС ЗСУ негайно надати подання до нагородження медаллю "Ветеран служби" полковника ОСОБА_1 ; зобов`язання МОУ нагородити (відзначити) наказом Міністра оборони України (по особовому складу) медаллю "Ветеран служби" полковника ОСОБА_1 ; зобов`язання Командування ВМС ЗСУ вручити медаль "Ветеран служби" відповідно до розділу III. "Положення про відомчі заохочувальні відзнаки Міністерства оборони України", що затверджено Наказом Міністерства оборони України від 11 березня 2013 року №165; стягнення з Командування ВМС ЗСУ моральної шкоди у сумі 500 001 (п`ятсот тисяч одна) грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги:
-          кожний полковник, який звільнився з лав Збройних Сил України не був обмежений нагородженням відзнакою Міністерства оборони України - медаллю "Ветеран служби", тобто всі полковники які мали вислугу більше 25 календарних років до звільнення були нагородженні медаллю "Ветеран служби" чи взамін вищою нагородою, що свідчить про упереджене ставлення, бездіяльність Командування ВМС ЗСУ та Командувача ВМС ЗСУ адмірала ОСОБА_2 до нього особисто та порушує ст. 24 Конституції України; 
-          суд першої інстанції невірно усвідомив норму Положення №165, в якому у ст.1.21 зазначено, що "Відзначення медалями "10 років сумлінної служби", "15 років сумлінної служби", "20 років сумлінної служби" та "Ветеран служби" здійснюється з нагоди Дня Збройних Сил України або при звільненні військовослужбовця з військової служби в запас (відставку) за наявності в нього відповідної вислуги років у календарному обчисленні", тобто є обов`язковою нормою, яку Командування ВМС ЗСУ не виконало та проявило бездіяльність, яку суд першої інстанції не врахував при розгляді справи.
У відзиві представника МОУ та Міністра оборони України Загороднюка А.П. на апеляційну скаргу вказується, що оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим, прийнятим у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги позивача.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження:
ОСОБА_1 проходив військову службу у ЗСУ на посаді начальника науково-дослідного центру ЗСУ "Державний океанаріум", на яку був призначений наказом Міністра Оборони України від 06 вересня 2014 року №518. 
Наказом Начальника Генерального штабу - Головнокомандувача ЗСУ (по особовому складу) № 271 від 14 червня 2019 року позивач звільнений з військової служби у відставку за станом здоров`я.
29 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом до Командувача ВМС ЗСУ про порушення питання щодо нагородження його - ОСОБА_1 відзнакою "Ветеран служби".
Наказом №176 командира військової частини НОМЕР_1 від 09 вересня 2019 року позивач виключений із списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення. Вислуга років у ЗСУ складає безперервна 28 років, загальна 29 років.
09 вересня 2019 року, позивачу на рапорт від 29 серпня 2019 року надійшла відповідь від начальника управління персоналом - заступника начальника штабу Командування ВМС ЗСУ Шевченко О.А., в якій зазначається, що Подання до нагородження медалями " 10 років сумлінної служби", "15 років сумлінної служби", "20 років сумлінної служби" та "Ветеран служби" з нагоди Дня ЗСУ надсилаються до Департаменту кадрової політики МОУ до 15 жовтня поточного року у разі звільнення з військової служби в запас (відставку) одночасно із поданням до звільнення з військової служби. Подання на звільнення з лав ЗСУ у відставку на позивача було складено та підписано 05 червня 2019 року та за вихідним від 06 червня 2019 року направлено начальнику кадрового центру ЗСУ. На той час ОСОБА_1 мав не зняті дисциплінарні стягнення. Стягнення були зняті лише 26 червня 2019 року, у відповідності до ст. 106 Статуту, у зв`язку із закінченням строку.
Позивач вважаючи, що його права порушені, звернувся до суду з позовом.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що на час направлення подання на звільнення позивач мав не зняті дисциплінарні стягнення (накази Командування ВМС ЗСУ від 26 червня 2018 року №94 та від 05 травня 2018 року №67), що виключало взагалі надіслання одночасно із поданням до звільнення з військової служби подання відносно позивача до нагородження медаллю "Ветеран служби" з нагоди Дня Збройних Сил України до Департаменту кадрової політики МОУ. Таким чином, судом першої інстанції встановлена відсутність порушеного права позивача.
З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідачів та зобов`язання вчинити певні дії не підлягають задоволенню. Відповідно не підлягають задоволенню як похідні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди.
Судова колегія вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, п.п.13, 27, 43 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, п.п.1.1, 1.2, 1.14, 1.20, 1.21, 2.5 Положення про відомчі заохочувальні відзнаки Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 11 березня 2013 року №165, які регулюють спірні правовідносини.
Судова колегія не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно до п.13 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України заохочення є важливим засобом виховання військовослужбовців і зміцнення військової дисципліни. Кожний командир у межах прав, наданих йому цим Статутом, зобов`язаний заохочувати підлеглих військовослужбовців за старанність, розумну ініціативу та сумлінне виконання службових обов`язків. У разі коли командир вважає, що наданих йому прав недостатньо для заохочення військовослужбовців, які відзначилися, він може клопотати про заохочення перед старшим командиром. Заохочення має бути заслуженим. При визначенні виду заохочення враховується характер заслуг військовослужбовця та його ставлення до служби за попередній час.
Пунктом 27 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України визначені заохочення, які застосовуються до офіцерів, та це є, зокрема, нагородження заохочувальними відзнаками Міністерства оборони України.
Відповідно до п.43 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, заохочувальними відзнаками Міністерства оборони України нагороджуються військовослужбовці та інші особи за бездоганну службу та видатні заслуги перед Збройними Силами України.
Відповідно до пп.76 п.4 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року №671, Міноборони відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, установлює заохочувальні відзнаки Міноборони.
На виконання зазначеного, наказом Міністерства оборони України від 11 березня 2013 року №165 затверджено "Положення про відомчі заохочувальні відзнаки Міністерства оборони України" (далі Положення №165).
Відповідно до п.1.1, п.1.2 Положення №165, вказаним Положенням визначається порядок нагородження військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, а також інших осіб заохочувальними відзнаками Міністерства оборони України (далі - відзнаки). Нагородження відзнаками проводиться з нагоди ювілеїв, державних свят та військових професійних свят та з інших підстав.
Згідно з п.1.14. Положення №165, відзнакою - медаль "Ветеран служби" - нагороджуються військовослужбовці Збройних Сил України за високі показники у бойовій і професійній підготовці, зразкове виконання військового обов`язку і мають вислугу 25 і більше календарних років. Протягом календарного року кількість нагороджених не може перевищувати 3500 осіб.
Пунктом 1.20 визначено, що військовослужбовці, які мають не зняті дисциплінарні стягнення, до нагородження відзнаками не подаються.
Як вбачається з матеріалів справи, що на час направлення подання на звільнення позивач мав не зняті дисциплінарні стягнення (накази Командування ВМС ЗСУ від 26 червня 2018 року №94 та від 05 травня 2018 року №67), що виключало взагалі надіслання одночасно із поданням до звільнення з військової служби подання відносно позивача до нагородження медаллю "Ветеран служби" з нагоди Дня Збройних Сил України до Департаменту кадрової політики МОУ.
Згідно з листом Командування ВМС ЗСУ від 09 вересня 2019 року, стягнення були зняті лише 26 червня 2019 року у відповідності до ст. 106 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, у зв`язку із закінченням строку. 
Судова колегія вважає необґрунтованими доводи апелянта про те, що Командування ВМС ЗСУ повинно було обов`язково здійснити нагородження з нагоди Дня Збройних Сил України за наявності в нього відповідної вислуги років у календарному обчисленні", виходячи з наступного.
Відповідно п.1.21. Положення №165 відзначення медалями "10 років сумлінної служби", "15 років сумлінної служби", "20 років сумлінної служби" та "Ветеран служби" здійснюється з нагоди Дня Збройних Сил України або при звільненні військовослужбовця з військової служби в запас (відставку) за наявності в нього відповідної вислуги років у календарному обчисленні.
Разом з тим, п.2.5 Положення №165 встановлено, що подання до нагородження медалями, у тому числі "Ветеран служби" з нагоди Дня Збройних Сил України надсилаються до Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України до 15 жовтня поточного року у разі звільнення з військової служби в запас (відставку) одночасно із поданням до звільнення з військової служби.
Отже, враховуючи те, що у позивача були не зняті дисциплінарні стягнення під час звільнення в запас, подання до нагородження медаллю "Ветеран служби" з нагоди Дня Збройних Сил України, не було надіслано одночасно із поданням до звільнення з військової служби.
Також, судова колегія зазначає, що подання до нагородження медаллю "Ветеран служби" не було надіслано відповідачем до 15 жовтня поточного року (вже після звільнення позивача), оскільки після виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 позивач втратив статус військовослужбовця.
Таким чином, судова колегія не вбачає протиправності в бездіяльності відповідачів щодо не нагородження, не відзначення медаллю "Ветеран служби" полковника ОСОБА_1 .
Також судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, з урахуванням обмеження кількості військовослужбовців, які протягом календарного року можуть бути нагороджені вказаною відзнакою, таке право є дискреційним повноваженням відповідачів.
Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Враховуючи все вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судова колегія не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 310, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, судова колегія, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 05 червня 2020 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.