Постанова
Іменем України
 
04 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 185/629/18
провадження № 61-38164св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - фермерське господарство «Конкурент»,
відповідач - ОСОБА_1 , фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , 
треті особи: Павлоградський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, державне підприємство «СЕТАМ»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу фермерського господарства «Конкурент» на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Пономарь З. М., Баранніка О. П., Посунся Н. Є., від 10 травня 2018 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2018 року фермерське господарство «Конкурент» (далі -                                               ФГ «Конкурент») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсними торгів, які відбулися 18 грудня 2017 року у процесі виконання судових рішень про стягнення з нього на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що продаж з торгів належного підприємству як боржнику майна - 33,495 т пшениці переможцю торгів ОСОБА_1 за 101 001 грн без урахування податку на додану вартість вплинуло на інтереси підприємства як платника вказаного податку.
 
У поданій у лютому 2018 року заяві ФГ «Конкурент» просило суд забезпечити його позов шляхом заборони передачі ОСОБА_1 придбаного ним з торгів зерна пшениці.
 
Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень
 
Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у складі судді Головіна В. О. від 05 лютого 2018 року заяву ФГ «Конкурент» про забезпечення позову задоволено та заборонено передачу ОСОБА_1 придбаного ним з торгів зерна пшениці, яке знаходиться на зберіганні                       ФГ «Конкурент».
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована обґрунтованістю доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, розумністю та адекватністю вимог заявника, забезпеченням збалансованості інтересів сторін,а також тим, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.
 
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 травня   2018 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області               від 05 лютого 2018 року та відмовлено у задоволенні заяви ФГ «Конкурент» про забезпечення позову.
 
Постанова апеляційного суду мотивована встановленням обставин, які свідчать про неспівмірність обраного судом заходу забезпечення позову; наявністю судового рішення, яким встановлено обставини правомірного визначення оцінки зерна пшениці, яке є предметом позову, без врахування суми податку на додану вартість, а також наявністю судового рішення, яким повернуто позовну заяву ФГ «Конкурент».
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду,                                   ФГ «Конкурент» просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у залученні до участі у розгляді справи Державну фіскальну службу України. Ухвала суду про повернення позовної заяви ФГ «Конкурент» була оскаржена позивачем в апеляційному порядку, а тому не набрала законної сили. Висновок апеляційного суду про неспівмірність заходів забезпечення позову є неправильним, оскільки несплата ОСОБА_1 як переможцем торгів податку на додану вартість у сумі 20 200,20 грн тягне для ФГ «Конкурент» як платника податків відповідальність у вигляді штрафу у п'ятикратному розмірі від несплаченої суми податку. 
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від  16 квітня 2020 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
У січні 2018 року фермерське господарство «Конкурент» (далі -                                               ФГ «Конкурент») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсними торгів, які відбулися 18 грудня 2017 року у процесі виконання судових рішень про стягнення з нього на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованості. Позов обґрунтовано тим, що продаж з торгів належного підприємству як боржнику майна - 33,495 т пшениці переможцю торгів ОСОБА_1 за                      101 001 грн відбувся без урахування податку на додану вартість у розмірі 20 200 грн, що вплинуло на інтереси підприємства як платника вказаного податку.
 
Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19 грудня                 2017 року (справа № 904/12471/16) відмовлено у задоволенні скарги                            ФГ «Конкурент» на дії та бездіяльність державної виконавчої служби щодо оцінки арештованого у процесі виконання рішення господарського суду                      від 09 лютого 2017 року  про стягнення з вказаного господарства на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованості майна - 33,495 т зерна пшениці. Судом встановлено необґрунтованість скарги ФГ «Конкурент», зокрема, і з підстави визначення оцінки пшениці без врахування податку на додану вартість. 
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
 
Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України).
 
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (пункт 4).
 
Крім того, пунктами 1-4 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
 
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Встановивши, що предметом позову є оспорення торгів зерна пшениці, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що забезпечення цього позову шляхом заборони передати це зерно переможцю торгів не забезпечить збалансованість інтересів сторін.
 
При цьому суд апеляційної інстанції правильно узяв до уваги, що підставою позову є недотримання вимог податкового законодавства, зокрема, що торги відбулися без зобов'язання переможця торгів сплатити податок на додану вартість у сумі 20 200 грн, тоді як вартість проданої з торгів пшениці становить 101 000 грн, що вказує на неспівмірність обраного позивачем виду забезпечення позову.
 
Крім того, у справі № 904/12471/16 судами усіх інстанцій визнані правомірними дії державного виконавця при оцінці без податку на додану вартість зерна, яке продано на торгах, які просить визнати недійсними позивач у цьому позові.
 
Переглядаючи законність оскаржуваного судового рішення, яким відмовлено у вжитті заходів забезпечення позову, колегія суддів враховує відсутність загрози відчуження предмета позову, що знаходиться на зберіганні у позивача, а також враховує, що  невжиття заходів забезпечення позову не створює реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визнання недійсними торгів з реалізації цього зерна.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи були предметом перевірки в суді апеляційної інстанції, за результатами якої суд дійшов висновків, що вони не підтверджують  наявність підстав і обставин, з якими закон пов`язує необхідність вжиття заходів забезпечення позову.
 
Із урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу фермерського господарства «Конкурент» залишити без задоволення, а постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області                     від 10 травня 2018 року - без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
                                                                                                           
О. М. Осіян 
                                                                                                        
Н. Ю. Сакара