ПОСТАНОВА
Іменем України

12 травня 2020 року 
Київ
справа №699/373/17
адміністративне провадження №К/9901/24084/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Бучик А.Ю.,
суддів: Рибачука А.І.,  Тацій Л.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02.11.2017 (в складі колегії суддів: головуючий суддя - Грибан І.О., судді: Безпалов О.О., Парінов А.Б.) у справі №699/373/17 за позовом ОСОБА_1 до Городищенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про стягнення недоплаченої пенсії та встановлення мінімального розміру пенсії для інваліда війни,
УСТАНОВИВ:
В червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Городищенського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області (далі - Городищенське ОУПФУ, відповідач), уточнивши який, просив:
- стягнути з відповідача на його користь недоплачені суми пенсії з моменту звернення до управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, тобто з липня            2016 року по червень 2017 року включно, у розмірі 18171,25 грн;
- зобов`язати Городищенське ОУПФУ     в подальшому виплачувати пенсію не нижче мінімального розміру, встановленого законодавством України для особи, яка має статус інваліда війни.
Позов обґрунтував тим, що відповідач належним чином не виконує надані йому повноваження, що полягає у навмисному не розгляді у повному обсязі його заяви про відновлення розміру пенсії як особи прирівняної за статусом до інваліда війни, ігнорує виконання рішень Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області та Київського апеляційного адміністративного суду, якими зобов`язано відповідача повторно розглянути його заяву від 01.12.2016 про здійснення перерахунку пенсії, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині даного судового рішення.
Постановою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від            15 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.
Зобов`язано Городищенське ОУПФУ перевести з 15.09.2016 вид пенсії по інвалідності позивача з інваліда армії на інваліда війни, з урахуванням довідки до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 402737 від 23.05.2011 та посвідчення інваліда війни третьої групи серія НОМЕР_1 від 09.06.2011.
Зобов`язати відповідача здійснити з 15.09.2016 перерахунок пенсії позивача та виплатити з 15.09.2016 пенсію у розмірі, встановленому для інвалідів війни третьої групи, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада      2017 року постанову Шевченківського районного суду Черкаської області від             15 вересня 2017 року скасовано, ухвалено нову постанову про відмову у задоволенні позову.
Не погодившись з судовим рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову суду першої інстанції.
Касаційна скарга фактично аргументована тими ж доводами, що й позовні вимоги. Так, позивач зазначає, що оскільки відповідач навмисно не розглядає в повному обсязі його заяви про відновлення розміру пенсії як особи прирівняної за статусом до інваліда війни, ігнорує виконання рішень судів, якими відповідача зобов`язано повторно розглянути його заяву від 01.12.2016 про здійснення перерахунку пенсії, з урахуванням висновків суду, то йому не лишається нічого іншого як звертатись з новим позовом для захисту своїх прав, змінивши предмет спору.
Відповідач у запереченні на касаційну скаргу просить залишити скаргу позивача без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.
У зв`язку із відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, ця справа розглядалася в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Судами встановлено, що позивачу у 1985 році встановлена друга група інвалідності як особі, прирівняній у правах до інвалідів війни згідно зі ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту». 
З 01.05.1985 позивачу призначено пенсію по інвалідності управлінням Пенсійного фонду України в м. Шахтарську та Шахтарському районі Донецької області, оскільки він проживав на той час в с. Садове Шахтарського району Донецької області.
З листопада 1999 року позивачу встановлена третя група інвалідності. 
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серії 10 ААА № 402737 від 23.05.2011 позивач встановлено третю групу інвалідності з 01.03.2011 безстроково у зв`язку з травмою, отриманою при виконанні обов`язків військової служби.
З 01.06.2016 позивач взятий на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області як внутрішньо переміщена особа та отримує пенсію як інвалід армії третьої групи.
З 04.04.2013 розмір пенсії позивача зменшився у зв`язку зі зміною виду пенсії по інвалідності (з інваліда війни на інваліда армії).
В подальшому, постановою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 15.03.2017 в     справі № 699/18/16-а, яка набрала законної сили, визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Корсунь-Шевченківському районі Черкаської області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано повторно розглянути заяву від 01.12.2016     про здійснення перерахунку пенсії, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині даного судового рішення.
18.04.2017 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок розміру пенсії на виконання постанови Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 15.03.2017 в справі № 699/18/16-а .
Городищенське ОУПФУ листом від 16.05.2017 №1248/06-01 повідомило позивача про те, що в разі надходження оригіналу пенсійної справи буде розглянуто причину зміни розміру пенсії та винесено рішення щодо здійснення перерахунку.
Позивач вважаючи, що відповідач належним чином не виконує надані йому повноваження, що полягає у навмисному не розгляді у повному обсязі його заяви про відновлення розміру пенсії як особи прирівняної за статусом до інваліда війни, ігнорує виконання рішень Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області та Київського апеляційного адміністративного суду, якими зобов`язано відповідача повторно розглянути заяву, звернувся з даним позовом до суду.                                                   
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач має право на перерахунок належної йому пенсії.
Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, то подання позову обґрунтованого неналежним виконанням відповідачем постанови Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 15.03.2017 в справі № 699/18/16-а є неправильно обраним способом захисту свого порушеного права.
Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Частиною першою статті 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Статтею 14 КАС України передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
За приписами пункту другого частини четвертої статті 105 КАС України адміністративний позов може містити вимоги про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. 
У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).
Згідно із ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу. Кожна     особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись, з поміж іншого, про наявність права на позов у матеріальному розумінні, а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, позивач подав позов, в обґрунтування якого посилається на неналежне виконання відповідачем постанови Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 15.03.2017 в справі № 699/18/16-а.
Тобто, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.
Відповідно до вимог ч. 2, 4 ст. 257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Статтею 267 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.
Згідно з вимогами ч. 9 ст. 267 КАС України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
Таким чином, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Отже, якщо позивач вважав, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаної постанови Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 15.03.2017 в справі № 699/18/16-а, порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звернутись до суду в порядку ст. 267 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки в даному випадку позивачем неправильно обрано спосіб захисту свого порушеного права.
Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в касаційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права, у касаційній скарзі не зазначено.
Відповідно до   статті 350 КАС України   (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними   Законом України від 15.01.2020 № 460-IX) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись статтями 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий                                                                                                                   А.Ю. Бучик

Судді                                                                                                                                А.І. Рибачук

                                                                                                                                         Л.В. Тацій