Ухвала
іменем України 
 
4 березня 2020 року
м. Київ
Провадження № 51-703 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                             ОСОБА_1 ,
суддів                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 5 квітня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року щодо нього у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018270200000217,
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на вищевказані судові рішення.
Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року касаційну скаргу засудженого було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 427 КПК України та надано п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків.
У вищевказаному рішенні суду касаційної інстанції зазначено про необхідність навести конкретні порушення закону, які передбачені у ст. 438 КПК України, що були б підставою для скасування судових рішень, а також обґрунтувати свої доводи. Крім того, звернуто увагу засудженого на те, що доводи щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноти судового розгляду, на що він посилається у своїй касаційній скарзі, не є підставою для скасування чи зміни судових рішень судом касаційної інстанції.
У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду, засуджений ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, перевіривши яку, Верховний Суд установив, що, зазначені в ухвалі від 12 лютого 2020 року недоліки касаційної скарги не усунуті.
Зокрема, у повторно поданій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 так і не вказав на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК України, які допустили суди першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням положень статей 412-414, 419 цього Кодексу у їх взаємозв`язку. Також засуджений на обґрунтування своєї скарги знову наводить лише доводи, які стосуються неповноти судового розгляду, заперечує відповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що згідно зі статтями 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Оскільки суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, переглядає судові рішення згідно ст. 433 КПК України у межах касаційної скарги, відсутність у поданій скарзі правового обґрунтування заявлених вимог перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України  касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху в установлений строк.
Частина 4 ст. 429 КПК Українипередбачає, що залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Враховуючи викладене, з урахуванням вимог п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, зважаючи на те, що засуджений недоліків касаційної скарги не усунув, суд приходить до висновку, що касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.
Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Повернути засудженому  ОСОБА_4  його   касаційну скаргу на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 5 квітня 2019 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 19 грудня 2019 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді

ОСОБА_5                              ОСОБА_2                                  ОСОБА_3