Ухвала
 
15 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 345/284/16-ц 
провадження № 61-6313ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю. вирішуючи питання про відкриття провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відділу Державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції, третя особа - приватний нотаріус Калуського міського нотаріального округу в Івано-Франківській області Курищук Ігор Васильович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу 4/5 частини квартири,     
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відділу державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції, третя особа - приватний нотаріус Калуського міського нотаріального округу в Івано-Франківській області Курищук І. В., про визнання недійсним договору купівлі-продажу 4/5 частини квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , зареєстрованого 30 січня 2013 року приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Курищуком І. В. за реєстровим № 207.
 
Посилаючись на те, що квартира була обтяжена заставою і відчуження її відбулося без згоди заставодержателя, що суперечить статті 17 Закону України «Про заставу», просив визнати недійсним зазначений договір купівлі-продажу 4/5 частини квартири.
 
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2018 року провадження в указаній справі закрито, з підстав визначених пунктом 3 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
 
Постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2018 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 квітня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 квітня                2018 року скасовано та залишено в силі ухвалу Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26 лютого 2018 року.
 
27 березня 2020 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку  звернувся до Верховного Суду із заявою про перегляд постанови Верховного Суду від 24 квітня 2019 року з підстав передбачених пунктами 1, 4 частини першої статі 355 ЦПК України в редакції до 03 жовтня 2017 року (далі - ЦПК України 2004 року), в якій просив скасувати указане судове рішення суду касаційної інстанції та залишити в силі постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 квітня 2018 року.
 
Заяву мотивував тим, що висновки Верховного Суду щодо застосування пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України 2004 року у цій справі суперечать висновками, які викладені в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року по справі № 640/7778/18-ц. Тому має місце неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм процесуального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.
 
Також заявник посилався на постанови Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1133цс15 та від 19 жовтня 2016 року.
 
Розглядаючи вищевказану заяву ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.
 
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року                    № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
У зв`язку із цим заява про перегляд судових рішень розглядається за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу.
 
Чинним Цивільно-процесуальним кодексом України не передбачена процесуальна можливість перегляду судових рішень Верховним Судом з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.
 
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті лише за нововиявленими або виключними обставинами.
 
Отже, порядок перегляду судових рішень за підстав наведених у заяві не передбачений процесуальним законодавством, за таких обставин суд повертає заяву особі, що її подала.
 
Керуючись розділом 6 «Перехідні положення» Закону України від 03 жовтня                    2017 року, пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду від 30 листопада              2017 року № 2  «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду», статтями                  3, 423 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , відділу Державної виконавчої служби Калуського міськрайонного управління юстиції, третя особа - приватний нотаріус Калуського міського нотаріального округу в Івано-Франківській області Курищук Ігор Васильович, про визнання недійсним договору купівлі-продажу 4/5 частини квартири повернути особі, що її подала.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                     І. Ю. Гулейков