Постанова                                                                                                                                                                                                
Іменем України                                                                     
01 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 522/4840/18
провадження № 61-15233св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого -	Ступак О. В.,	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,	Погрібного С. О., Яремка В. В.,	
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2018 року у складі судді Науменко А. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 10 липня 2019 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Журавльова О. Г., Кравця Ю. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним.
Позов обґрунтовано тим, що 19 червня 2017 року ОСОБА_1 надала                       ОСОБА_5 довіреність на представництво її інтересів, як засновника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ороборос» (далі - ТОВ «Ороборос»). 19 червня                2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка діяла від імені та за дорученням ОСОБА_1 , укладено договір позики. Однак позивач не надавала ОСОБА_5 довіреності на укладення договору позики із ОСОБА_2 .
Оскільки позивач вважала, що договір позики від 19 червня 2017 року укладений з порушенням вимог чинного законодавства, не на її користь i не в її інтересах, то просила суд визнати недiйсним договiр позики вiд 19 червня 2017 року, укладений мiж ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , вiд iменi i в iнтересах якої діяла ОСОБА_6 на пiдставi довiреностi.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що                      ОСОБА_6 діяла від імені i в інтересах ОСОБА_1 відповідно до наданої довіреності від 19 червня 2017 року та мала всі надані вказаною довіреністю повноваження на підписання договору позики, при укладенні якого не перевищила свої повноваження.
Постановою Одеського апеляційного суду від 10 липня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що відповідно до матеріалів справи та наданих доказів, які були досліджені судом першої інстанції (договір позики вiд 19 червня 2017 року, довіреність вiд 19 червня 2017 року, заява ОСОБА_7 від 02 березня 2017 року), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6 мала достатній обсяг цивільної дієздатності та, підписавши договір позики, не перевищила свої повноваження.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
 
У серпні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернулась засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 липня 2019 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Крім того, просила здійснити розгляд касаційної скарги за її участю.
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що:
?     суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки довіреності               від 19 червня 2017 року, договору позики від 19 червня 2017 року та заяві ОСОБА_7 від 02 березня 2017 року;
?     суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що в договорі позики                         від 19 червня 2017 року зазначена довіреність від 15 червня, а не від 19 червня 2017 року, при цьому ОСОБА_1 ніколи не підписувала довіреність           від 15 червня 2017 року, отже в договорі позики вказана неіснуюча довіреність;
?     довіреністю від 19 червня 2017 року ОСОБА_1 уповноважила                       ОСОБА_3 представляти інтереси позивача лише як засновника                          ТОВ «Ороборос», тобто діяти в інтересах ОСОБА_1 , як учасника товариства, а не довірителя, як фізичної особи. За зазначеною довіреністю ОСОБА_3 не мала повноважень на підписання договору позики;
?     представник має діяти в інтересах особи, яку він представляє, та вчиняти лише ті правочини, право на вчинення яких передбачено виданою довіреністю.               У довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику, при цьому зазначені дії мають бути правомірними, конкретними та здійсненними;
?     жодного схвалення ОСОБА_1 на підписання саме договору позики                  від 19 червня 2017 року ОСОБА_3 окремо не надавала. Таке схвалення могло бути виражене частковим погашенням позики або підтвердженням згоди ОСОБА_1 із умовами договору;
?      ОСОБА_7 не надавав свою згоду дружині ОСОБА_1 на укладення договору позики від 19 червня 2017 року, оскільки в його згоді, яка міститься в матеріалах справи, не конкретизовано, що він надає згоду позивачу укладати саме договір позики від 19 червня 2017 року із ОСОБА_2 ;
?     намагання ввести ОСОБА_1 в оману шляхом підписання нібито від її імені договору позики від 19 червня 2017 року, щоб в майбутньому вимагати від останньої повернення грошових коштів, підтверджується також сукупністю інших протиправних дій та правочинів, вчинених за допомогою довіреності              від 19 червня 2017 року, зокрема незаконним звільненням об`єктів нерухомого майна ТОВ «Ороборос» від обтяжень для відчуження на користь третіх осіб, укладенням договору купівлі-продажу частки у розмірі 100 % в статутному капіталі ТОВ «Ороборос», підписанням заяви, адресованої загальним зборам засновників (учасників) ТОВ «Ороборос», про виключення позивача з їх складу;
?     співвідповідач у справі ОСОБА_3 у своєму відзиві на позовну заяву сама вказала, що жодних грошових коштів вона не отримувала, із ОСОБА_2 особисто не знайома та оспорюваний договір позики реально не погоджувався з ОСОБА_1 .
 
Станом на дату розгляду справи Верховним Судом відзивів на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 від учасників справи не надходило.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження              у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 липня 2019 року, витребувано матеріали справи № 522/4840/18 із суду першої інстанції та надано учасникам справи строк для подання відзиву.
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2020 року відмовлено представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_4 у задоволенні клопотання про розгляд справи за її участю та справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиноюдругою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній станом на дату подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України(у редакції, чинній станом на дату подання касаційної скарги) передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 19 червня 2017 року мiж ОСОБА_2 (позикодавцем) та ОСОБА_8 , яка діяла від імені i в інтересах ОСОБА_1 (позичальником) на пiдставi довіреності від 19 червня 2017 року, укладений договір позики, посвідчений i зареєстрований в реєстрі за № 1379 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу (далі - ОМНО) Хомою А. С. (а. с. 7).
 
ОСОБА_6 , укладаючи договір позики із ОСОБА_2 , дiяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 , яка 19 червня 2017 року посвідчена i зареєстрована в реєстрi за № 1376 приватним нотаріусом ОМНО Хомою А. С. (а. с. 8).
 
З тексту довіреності вбачається, що ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 представляти її інтереси, як засновника ТОВ «Ороборос», в тому числі в органах нотаріату з питання підписання будь-яких договорів, з правом підписання договору позики, розписуватись за ОСОБА_1 , отримувати належні їй грошові кошти.
 
19 червня 2017 року чоловік позивача ОСОБА_7 дав згоду своїй дружині ОСОБА_1 на підписання договору позики з будь-якими фізичними та юридичними особами, про що свідчить його заява вiд 19 червня 2017 року, яка посвідчена i зареєстрована в реєстрі за № 1377 приватним нотаріусом ОМНО                Хомою А. С. (а. с. 133).
 
02 березня 2018 року довіреність від 19 червня 2017 року скасована на підставі заяви ОСОБА_1 , яка посвідчена i зареєстрована в реєстрі за № 419 приватним нотаріусом ОМНО Яковлєвою О. М. (а. с. 9).
 
Нормативно-правове обґрунтування
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів.
Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності та волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі), п`ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою (правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з частиною першою, третьою статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, третьої статті 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє; представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.
Статтею 239 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.
Правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання (частина перша статті 241 ЦК України).
Згідно з частинами першою, третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Цивільний процесуальний закон вимагає, щоб рішення суду було законним і обґрунтованим, але зазначеним вимогам судові рішення попередніх інстанцій не відповідають.
 
Нотаріально посвідченою довіреністю від 19 червня 2017 року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 представляти її інтереси, як засновника ТОВ «Ороборос» в усіх державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх форм власності, підпорядкування та галузевої належності, у будь-яких банківських установах, Пенсійному фонді та інших фондах, інспекціях, комісіях, комітетах, у територіальних органах ДФС в Одеській області та їх структурних підрозділах, Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, органах нотаріату з питання підписання будь-яких договорів, документів, заяв, у тому числі, але не виключно, виконувати всі необхідні цивільно-правові дії, пов`язані з її участю в організації при проведенні загальних зборів Товариства, брати участь у керуванні справами, з правом голосу у загальних зборах Товариства, у порядку, визначеному в установчих документах, одержувати інформацію про діяльність Товариства, підписувати будь-які протоколи, рішення, зміни та нову редакцію установчих документів, вносити будь-які зміни до Статуту, приймати рішення щодо зменшення або збільшення розміру капіталу (фонду), а також приймати рішення щодо призначення або звільнення на посаду директора, з правом прийняття за своїм розсудом рішення про реорганізацію, відчуження Товариства будь-яким передбаченим законодавством способом, з правом поступлення (відчуження) або придбання повністю або частково прав учасників (співзасновника), укласти та підписати за неї договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі, з правом голосу відповідно до належної їй частки у статутному капіталі (фонді), акти, згоди та інші необхідні документи.
 
Представнику за довіреністю надано право подавати та отримувати будь-які заяви та документи, витяги, виписки, підписувати заяви про вихід зі складу засновників (учасників), протоколи та рішення загальних зборів засновників, установчі документи, договори купівлі-продажу, позики, відкривати/закривати рахунки у будь-якій валюті, проводити необхідні грошові розрахунки, розписуватись за довірителя, отримувати належні їй грошові кошти, а також вчиняти будь-які інші дії, передбачені законодавством України для такого роду уповноважень, та які, на думку представника, будуть доцільними для правильного і ефективного ведення її справ.
 
Довіреність видана строком на один рік (до 19 червня 2018 року), причому згідно із заявою від 02 березня 2018 року, посвідченою i зареєстрованою в реєстрі за               № 419 приватним нотаріусом ОМНО Яковлєвою О. М., вона була скасована              ОСОБА_1 .
 
Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що досліджені у справі докази, зокрема договір позики, довіреність, заява чоловіка ОСОБА_1 свідчать про те, що ОСОБА_3 мала достатній обсяг цивільної дієздатності і не перевищила свої повноваження, підписавши договір позики, з чим не погоджується колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.
 
Суди попередніх інстанцій повинні були звернути увагу на те, що довіреність та надані у зв`язку з нею повноваження ОСОБА_3 стосуються саме представництва інтересів позивача, як засновника ТОВ «Ороборос», а зазначені по тексту довіреності повноваження представника на підписання будь-яких договорів, права укладати договори позики, розписуватись за довірителя, отримувати належні їй грошові кошти, на що посилаються суди в оскаржуваних рішеннях, конкретизовані саме з метою реалізації зазначеного повноваження та випливають з нього.
 
У зазначеній довіреності йдеться про представництво інтересів в усіх державних, громадських, господарських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх форм власності, підпорядкування та галузевої належності, у будь-яких банківських установах, Пенсійному фонді та інших фондах, інспекціях, комісіях, комітетах, у територіальних органах ДФС в Одеській області та їх структурних підрозділах, Реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, органах нотаріату, проте нічого не зазначено про повноваження ОСОБА_3 представляти інтереси ОСОБА_1 перед іншими фізичними особами, в тому числі про повноваження ОСОБА_3 представляти інтереси   ОСОБА_1 як фізичної особи на підписання договору позики у сумі                  4 161 600,00 грн, що є еквівалентом 160 000,00 дол США.
 
У свою чергу в довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику, при цьому зазначені дії мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.
 
Наведена стаття 241 ЦК України презюмує наявність у представника певного обсягу повноважень, належним чином та у встановленому порядку наданих йому особою, яку він представляє, а також встановлює випадки й умови набуття чинності правочином, вчиненим від імені довірителя його представником, коли останній перевищив обсяг наданих йому повноважень.
 
Отже, з урахуванням змісту довіреності, нею не обумовлено право повіреного на укладення спірного договору позики. Уповноважуючи ОСОБА_3 , позивач обмежила її повноваження, окресливши їх коло щодо своїх прав як засновника                   ТОВ «Ороборос» та суб`єктного складу осіб, у правовідносинах з якими представник має право представляти інтереси довірителя.
 
Суди попередніх інстанцій також не надали оцінку доводу позивача (його представника) щодо укладення спірного договору позики від 19 червня 2017 року ОСОБА_3 на підставі довіреності від ОСОБА_1 від 15 червня 2017 року за реєстровим № 1376, натомість у справі довіреність із такою датою відсутня.
 
Матеріали справи не містять підтвердження наступного схвалення правочину, вчиненого ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 . Натомість згідно із заявою ОСОБА_1 , яка посвідчена i зареєстрована в реєстрі за № 419 приватним нотаріусом ОМНО Яковлєвою О. М. 02 березня 2018 року, довіреність від 19 червня 2017 року скасована.
 
Також у своєму відзиві на позовну заяву співвідповідач ОСОБА_3 просила суд її задовольнити, визнати недійсним спірний договір позики, зазначала, що він є «формальним», кошти за ним їй не передавались, а за довіреністю вона мала представляти інтереси ОСОБА_1 , як учасника ТОВ «Ороборос», з метою продажу належних їй корпоративних прав цього підприємства.
 
Посилання судів на заяву чоловіка ОСОБА_1 від 19 червня 2017 року не приймаються колегією суддів, оскільки у ній йдеться про згоду на відчуження частки у статутному капіталі ТОВ «Ороборос», що становить 100 відсотків статутного капіталу вартістю 10 000 000,00 грн та підписання відповідного договору купівлі-продажу, та лише зазначено про згоду на підписання договору позики з будь-якими фізичними та юридичними особами на умовах за її, ОСОБА_1 , власним розсудом, без відповідної конкретизації чи надання згоди на укладення договору позики із ОСОБА_2 на суму 4 161 600,00 грн, що є еквівалентом                                      160 000,00 дол США.
 
Враховуючи вищевказане, встановивши, що довіреність, на підставі якої було вчинено оспорюваний правочин, не містить визначених повноважень повіреного на укладення договору позики, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що, укладаючи оспорюваний договір позики, представник з власної ініціативи розширила межі наданих їй повноважень, що є підставою для визнання такого правочину недійсним у силу положень статей 203, 215 ЦК України.
 
Відповідно до частин першої, четвертої статті 412 ЦПК України (у редакції, чинній станом на дату подання касаційної скарги) підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
 
Отже, оскільки у справі не вимагається збирання або додаткова перевірка чи оцінка доказів, але судами допущено неправильне застосування норм матеріального права (зокрема статей 237, 238, 241 ЦК України), тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про задоволення касаційної скарги, скасування рішень судів першої й апеляційної інстанцій та постановлення нового рішення про задоволення позову.
 
Розподіл судових витрат
 
Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати.
Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задоволена, то відповідачі зобов`язані сплатити на користь позивача у рівних частинах: 704,80 грн судового збору за подання позовної заяви, 1 057,21 грн за подання апеляційної скарги та 1 409,60 грн за подання касаційної скарги, а разом - 3 171,61 грн.
 
Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 задовольнити.
 
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 липня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення.
 
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним задовольнити.
 
Визнати недійсним договір позики від 19 червня 2017 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , підписаний від її імені ОСОБА_3 .
 
Стягнути із ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 171,61 грн у рівних частинах.

 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,                 є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	О. В. Ступак    	
Судді:	І. Ю. Гулейков    	
 	С. О. Погрібний    	
 	Г. І. Усик  	
 	 	
 	В. В. Яремко