Справа № 466/8556/19                                Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б. 
Провадження № 33/811/153/20                        Доповідач: Михалюк В. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року                                                                                м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі : 

Головуючого - судді Михалюка В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу правопорушника  ОСОБА_1  на постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10 січня 2020 року, - 
в с т а н о в и в :

Постановою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10 січня 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , - 
  
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. 
ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що він 12 жовтня 2019 року о 22 год. 30 хв. керував автомобілем марки SKODA KODIA Q д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Мазепи, 4 у м. Львові з ознаками алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» ПДР, тобто скоїв правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
На дану постанову судді правопорушник ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що постанова судді першої інстанції незаконна та підлягає скасуванню. Зазначає, що в оскаржуваній постанові суд не сформулював суть вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, обмежившись зазначенням виявлення в останнього ознак алкогольного сп`яніння. При цьому, суд послався на протокол про адміністративне правопорушення.
Вказує, що із зазначеного слідує, що суд в оскаржуваній постанові не зазначив фактично ним встановленні обставини правопорушення. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що керування транспортним засобам з ознаками алкогольного сп`яніння не є порушення п. 2.9 «а» ПДР України та не охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 130 КУпАП в paзi проходження огляду у встановленому законом порядку.
Зазначає, що його вина не доведена в повній мірі зазначеними в постанові доказами. 
Крім цього звертає увагу а те, що Акт медичного огляду, на підставі якого мав бути виданий висновок, судом не оглядався, про його існування невідомо, як i невідомо на підставі чого медичними працівниками було встановлено, що ОСОБА_1 перебував в стаж алкогольного сп`яніння.
Як видно із результату токсикологічного дослідження № 7498 від 15.10.2019, таке проведено 15.10.2019, при цьому, що висновок за результатом огляду, протокол про вчинення адміністративного правопорушення складено до одержання результатів дослідження № 7498. Висновок -12.10.2019 року, протокол - 13.10.2019 року.
Вказує, що суд першої інстанції в оскаржуваній постанові зазначив, що: «вина ОСОБА_1  у скоєному правопорушенні стверджується протоколом про адміністративне правопорушення та іншими матеріалами адміністративної справи». Відтак, суд не зазначив, не конкретизував жодного доказу винуватості особи стосовно відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення.
Зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів наявності в його  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Просить постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10 січня 2020 року скасувати, та провадження у справі закрити, за відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
Одночасно просить поновити строк апеляційного оскарження постанови судді першої інстанції, оскільки такий пропущено з поважних причин, а саме, судовий розгляд в суді першої інстанції відбувся без його участі (перебував за межами України), що підтверджується візами в паспорті громадянина України для виїзду за кордом НОМЕР_2 , а копію постанови судді ним отримано за письмовою заявою лише 21.01.2020. 
У зв`язку з тим згадана апеляційна скарга призначалась до розгляду в приміщенні Львівського апеляційного суду на 24 лютого 2020 року. При цьому 24 лютого 2020 року на адресу суду поступило клопотання від правопорушника ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи. Апеляційний розгляд було відкладено на 12 березня 2020 року, однак знову ж таки ОСОБА_1 , будучи повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, що підтверджується особистою розпискою останнього від 27 лютого 2020 року про отримання в суді апеляційної інстанції повістки про виклик його до суду на 12 березня 2020 року на 11 год. 00 хв., повторно не з`явився в суд для участі в розгляді справи та про причини неявки суду не повідомив і клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. 
У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» наголошено на тому, що особа в розумні інтервали часу має вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.
У зв`язку з цим суд вважає, що наведена поведінка учасників процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи.
Відповідно ж до ч. 6 ст. 294 КУпАП за таких обставин неявка правопорушника та його захисника в судове засідання апеляційного суду не перешкоджає розгляду справи.
А тому, вивчивши матеріали справи та розглянувши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга правопорушника ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Так, як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі досліджених доказів дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 при вищезгаданих обставинах справи вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Такий висновок суду підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 187817 від 13.10.2019, що відповідає вимогам ст. 256 КУАП, та яким зафіксовано час, місце та обставини вчинення правопорушення, та зазначено, що ОСОБА_1 відмовився підписати складений протокол; даними талону тестування на алкоголь апарату «Drаger» (прилад № AREH-0126, принтер № ARHE- 0035) від 12 жовтня 2019 року о 22 год. 46 хв., відповідно до якого у ОСОБА_1 у випарах з ротової порожнини наявний алкоголь - 1,44 ‰; даними відеозапису нагрудних камер працівників поліції, який містить фіксацію обставин події; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 де вказано, що останні були свідками того, що ОСОБА_1 проходив перевірку для визначення стану сп`яніння за допомогою приладу «Drager», результат тесту 1,44 ‰; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 жовтня 2018 року, відповідно до якого ОСОБА_1 перебував в стані сп`яніння; постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №049327 від 13 жовтня 2019 року.
На думку апеляційного суду, при розгляді справи в суді першої інстанції порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. Суддя відповідно до ст.ст. 245 та 280 КУпАП повно і всебічно з`ясував усі обставини, що мали значення для правильного вирішення справи.
При цьому апеляційний суд з врахуванням вищенаведеного вважає, що стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік накладене на правопорушника з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та відповідає характеру вчиненого правопорушення, особі порушника, ступеню його вини та є необхідним і достатнім для досягнення визначеної ст. 23 КУпАП мети виховного впливу та запобігання вчиненню ОСОБА_1 нових правопорушень.
Таким чином з огляду на викладене апеляційний суд вважає за необхідне відмовити правопорушнику ОСОБА_1 в задоволенні його апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції відносно нього залишити без змін.
При цьому правопорушникуОСОБА_1  необхідно поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10 січня 2020 року, як такий, що пропущений з поважних причин.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Поновити правопорушнику ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10 січня 2020 року.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Шевченківського районного суду м. Львова від 10 січня 2020 року щодо ОСОБА_1 - без змін. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий :                                  В. Михалюк