22-ц/804/464/20 
                                                                                266/2430/17 
                                               
Головуючий у 1-й інстанції  Д`яченко Д.О.
Суддя-доповідач: Попова С.А.

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

13 березня 2020  року                                                                                   місто Маріуполь 

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого судді       Попової С.А.,
                суддів                            Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б., 
за участю секретаря     Єфремової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження  
апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2    
на рішення  Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від  15 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Д`яченко Д.О., повний текст рішення складено 20 листопада 2019 року, 
по цивільній справі  
за позовом ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» 
про визнання наказу про накладення дисциплінарного стягнення незаконним і його скасування,
третя особа – Маріупольська первинна профспілкова організація № 141-5 Всеукраїнської спілки «Народна солідарність»,

В С Т А Н О В И В:
1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог
В липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до роботодавця ТОВ «СРЗ», з яким перебуває у трудових відносинах з 1995 року, працюючи з 01.07.2016р. на посаді начальника дільниці автомобільного транспорту (гаражу). В обгрунтування заявлених вимог посилався на те, що наказом № 184 від 27.06.2017р. його було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Підставою для накладення дисциплінарного стягнення став акт службового розслідування роботодавця, за яким було виявлено нестача палива в паливних баках автомобілів, які не експлуатувались тривалий час, неналежне забезпечення схоронності якого було поставлено в провину позивачеві, з чим він не погоджується. Вважає наказ незаконним, ухваленим в порушення вимог ч. 3 ст. 252 КЗпП України, оскільки наказ винесено без урахування вмотивованої відмови профспілкової організації Маріупольська первинна профспілкова організація №141-5 Всеукраїнської спілки «Народна солідарність», членом виборного органу якої він є, у притягненні його до дисциплінарної відповідальності через ненадання доказів вини позивача, в тому числі договору про матеріальну відповідальність, акт приймання-передачі палива в баках автомобілів, які тривалий час не експлуатувалися, документів з фіксації кількості палива на момент припинення їх експлуатації і тривалості їх невикористання тощо. Роботодавець в письмовій формі відмовився надавати докази та бути присутнім на засіданні профспілкової організації. Крім того, ухвалюючи наказ № 184 від 27.06.2017р. роботодавець пропустив місячний строк притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки про нестачу палива ТОВ «СРЗ» стало відомо з проведеної інвентаризації, що міститься в протоколі № 1 від 24.05.2017р. У зв`язку з наведеним просив визнати незаконним і скасувати вказаний наказ № 184 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, а також відшкодувати за рахунок відповідача понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області  від  15 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до  ТОВ «СРЗ», третя особа Маріупольська первинна профспілкова організація №141-5 Всеукраїнської спілки «Народна солідарність», про визнання наказу неправомірним - відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з доведення факту порушення п.п. 4.6, 6.5. посадової інструкції начальника гаража, і п. 6.1 Положення про гараж, з якими ОСОБА_1 був обізнаний, і що встановлено судовими рішеннями щодо позивача по інших справах, а саме, позивачем: не було прийнято належних заходів до зберігання палива, яке знаходилося в паливних баках автомобілів, що тривалий час не експлуатувались. Рішення Маріупольської первинної профспілкової організації № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» від 18 червня 2017 року про відмову в наданні згоди на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани не містить правового обґрунтування незаконності притягнення його до дисциплінарної відповідальності, не містить обставин, які відповідають встановленим судом фактам таким, як порушення позивачем п.п. 4.6, 6.5. посадової інструкції позивача, за якими начальник гаража зобов`язаний здійснювати контроль за економним витрачанням палива, мастильних матеріалів та своєчасним технічним обслуговуванням та правильним зберіганням транспорту, та несе відповідальність за збереження власності на ввіреній ділянці робіт, а за п. 6.1 Положення про гараж начальник гаража здійснює контроль за економним витрачанням пального. Наказ про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності №184 винесено 27.06.2017 року, тобто в місячний строк з моменту завершення службового розслідування, оскільки днем встановлення вини ОСОБА_1 слід рахувати з 06.06.2017 року, тобто з моменту завершення службового розслідування і встановлення особи винуватого працівника. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
В  апеляційній скарзі  представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просила рішення скасувати та постановити нове рішення, про задоволення позову.
Апеляційна скарга мотивована помилковістю висновку суду першої інстанції про відповідність ухваленого роботодавцем наказу № 184 вимогам закону. Власник підприємства і уповноважений ним орган не наділений правом робити висновок щодо обґрунтованості або необґрунтованості рішення профспілкового органу про надання згоди на притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Ані роботодавець, ані суд не наділений правом давати юридичну оцінку мотивам відмови, викладених у рішенні профспілки - судом невірно тлумачаться положення ст.ст. 43, 252 КЗпП України. Суд не надав оцінку поясненням позивача та доводам профспілки, а також двом звітам  по паливу за травень 2017 року, в яких містяться різні відомості щодо розміру палива. У посадовій інструкції позивача не міститься обов`язок  обліку по використанню палива. Між ОСОБА_1 та підприємством не укладався договір про матеріальну відповідальність. Керівництво підприємства не надало доказів, чим саме ОСОБА_1 порушив трудову дисципліну. 

У поданому відзиві на апеляційну скаргу (т. 2 а.с. 91-92) ТОВ «СРЗ» заперечує проти доводів скарги з підстав необґрунтованості, наголошує на бездіяльності позивача з невиконання прямих посадових обов`язків, звертає увагу на невмотивовану відмову профспілкової організації в притягненні позивача до дисциплінарної відповідальності, а також на дотримання роботодавцем строку притягнення позивача до відповідальності з урахуванням тривалості проведення службового розслідування, що виявило вину саме позивача.  

Процедура розгляду справи апеляційним судом
Враховуючи положення ч.ч. 1, 3 ст. 368  ЦПК України, розгляд даної справи здійснюється за правилами спрощеного провадження. 
Справа розглянута у відсутність повідомлених про дату і час розгляду справи позивача і його представника - ОСОБА_2 , яка одночасно представляє інтереси залученої у якості третьої особи Маріупольської первинної профспілкової організації № 141-5 Всеукраїнської спілки «Народна солідарність», представника ТОВ «СРЗ». Колегією суддів враховано надані в судовому засіданні 30.01.2020р. (т. 2 а.с. 103) пояснення представника позивача і третьої особи – ОСОБА_3 О.І ОСОБА_4 з підтриманням доводів апеляційної скарги і пояснення представника відповідача – Новікової І.М., якою доводи скарги заперечувалися. 
Неявка повідомлених про дату і час розгляду справи учасників справи згідно із ст. 128 ЦПК України в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи. 

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 10.07.1995 року перебуває у трудових відносинах із ТОВ «СРЗ», працюючи з 10.10.2002 року на посаді начальника гаража, а з 01.07.2016 року у зв`язку із зміною назви структурного підрозділу (наказ № 848 від 30.11.2015р.) - начальником дільниці автомобільного транспорту (гаражу) служби транспорту департаменту логістики і забезпечення (т. 1 а.с. 9-10, 205). 
Під час переведення ОСОБА_1 з посади начальника гаража ТОВ «СРЗ» на посаду начальника автомобільної дільниці його було повідомлено, що обсяг його посадових обов`язків не змінився, він був належним чином ознайомлений з діючою посадової інструкцією та положенням про гараж (т. 1 а. с. 206-215). Крім того, факт ознайомлення позивача з діючою посадової інструкцією НД № 35-01 та положенням про гараж встановлено рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя №266/4915/16 від 06.04.2017 року, рішенням Апеляційного суду Донецької області №266/4915/16 від 05.07.2017 року (т. 1 а.с. 218-224). 
Протоколом № 1 інвентаризації власного майна ТОВ СРЗ №1 від 24.05.2017 року встановлено в складі бухгалтерського рахунку 203 «Паливо» нестачу дизельного палива в кількості 88,21кг на суму 891,50грн, в тому числі по МОЛ Музика ОСОБА_5 – за  інвентаризаційними відомостями від 03.05.2017р. № 55 по автомобілю КАМАЗ-5410 – 13,15кг на суму 207,51грн; № 59 по автомобілю КС-3577 МАЗ-3500 - 5,95кг на суму 110,43грн.: № 62 по автомобілю ТАТРА-815 - 14,56кг на суму 309,54грн – на загальну суму 627,48грн. (т. 1 а. с. 27, 36, 38, 42).
За результатами проведеного внутрішнього службового розслідування 06.06.2017 року комісією, створеною на підприємстві, складено акт, яким встановлено порушення начальником дільниці автотранспорту ОСОБА_1 п. п. 3.7, 4.14, 6.5 Посадової інструкції НД № 35-01, яке кваліфіковано як умисні дії, вина позивача - одноособова, що призвело до спричинення шкоди ТОВ «СРЗ» на суму 627,48грн (т. 1 а. с. 25-26, 28)
ОСОБА_1 є членом первинної профспілкової організації №141-5 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність», а з 07.11.2016 року обраний головою цієї профспілкової організації, про що поінформований роботодавець (т. 1 а. с. 75-93). 
ТОВ «СРЗ» в порядку ст. 252 КЗпП України 07.06.2017р. спрямувало на адресу профспілкової організації, членом виборного органу якого є позивач, лист про надання згоди про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за те, що він не організував необхідних заходів по зберіганню палива, що знаходилося в паливних баках автомобілів, які не експлуатувалися тривалий час (т. 1 а.с. 24). 
У відповідь профспілкова організація листом від 09.06.2017 року повідомила роботодавця про дату засідання профспілки на 18.06.2017 року і висунула пропозицію надати докази порушення позивачем трудової дисципліни або недобросовісного виконання ним своїх трудових обов`язків, доказів його вини (т. 1 а. с. 13). На цей лист роботодавець зауважив на наданні достатньої кількості доказів для прийняття рішення (т. 1 а. с. 14). 
Рішенням первинної профспілкової організації №141-5 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» від 18.06.2017р. відмовлено в наданні згоди про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності (т. 1 а.с. 15-23). 
Наказом по ТОВ СРЗ № 184 від 27.06.2017 року ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за те, що він, як начальник автомобільного  транспорту, не організував належних заходів для зберігання палива, яке знаходилось в паливних баках автомобілів, які тривалий час не експлуатувались, а саме злив і передачу залишків палива з цих автомобілів на склад ГСМ, не склав акти приймання-передачі дизельного палива від водіїв (т. 1 а. с. 216).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду 
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права. 
Вивчивши доводи апеляційної скарги і відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду – скасуванню, виходячи з наступного. 

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір (ст. 139 КЗпП України).
Статтею 147 КЗпП України  визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Згідно із ст. 149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.   
За змістом ч. 2 ст. 252 КЗпП України зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.
Відповідно до частини шостої статті 39 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.
За аналогією правило частини шостої статті 39 Закону України Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності необхідно застосувати й до передбачених частиною другою статті 252 КЗпП України випадків отримання згоди профспілкового органу на притягнення працівників - членів виборних профспілкових органів - до дисциплінарної відповідальності.

Колегія суддів схвалює висновки суду першої інстанції в частині встановлення, що ОСОБА_1 з переведенням з посади начальника гаражу на посаду начальника дільниці автомобільного транспорту (гаражу) служби транспорту депараменту логістики і забезпечення у зв`язку із зміною назви раніше існуючого структурного підрозділу гаражу у департамент логістики та забезпечення ТОВ «СРЗ» (наказ № 848 від 30.11.2015р.) мав збереженими ті посадові обов`язки, права та трудові функції, що і перебуваючи на посаді начальника гаража, що унормовано його посадовою інструкцією начальника гаража НД № 35-01. Дані обставини підтверджені рішенням Апеляційного суду Донецької області від 05.07.2017р. у справі № 266/4915/16-ц, що має преюдиційне значення для вирішення виниклого по даній справі № 266/2430/17 спору (т. 1 а.с. 221-224). 
Посадовою інструкцією начальника гаража НД № 35-01 (т. 1 а.с. 206-211), що залишилася актуальною і обов`язковою для начальника ділянки автомобільного транспорту, передбачено:
- п. 3. 7 -  начальник гаражу є матеріально-відповідальною особою;
- п. 4.6 - начальник гаражу зобов`язаний здійснювати контроль  за економним  витрачанням палива, мастильних матеріалів, а також за своєчасним технічним обслуговуванням та правильнім зберіганням транспорту;
- п. 6.5 – начальник гаражу несе відповідальність за зберігання заводської власності на ввіреній ділянці робіт. 
За положеннями п. 6.1 Положення про гараж НД № 35-00 (т. 1 а.с. 212-215), затвердженого генеральним директором ТОВ «СРЗ» 16.05.2011р., з якими позивач був ознайомлений, начальник гаража здійснює контроль за: економним витрачанням пального, мастильних матеріалів, а також за своєчасним технічним обслуговуванням і правильним зберіганням;  правильним заповненням реквізитів путьового листа, наявністю всіх підписів, своєчасним списанням палива, масел у відповідності із кілометражем і показаннями спидометрів. 

Разом з тим, за результатами перевірки ухваленого судом першої інстанції рішення, колегія суддів дійшла висновку про незаконність прийнятого роботодавцем наказу № 184, його безпідставність з мотивів невідповідності його вимогам трудового законодавства із наступних підстав.
Так, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.12.1992 (з подальшими змінами) № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок тощо.
В наказі про накладення дисциплінарного стягнення (чи це наказ про звільнення, чи про оголошення працівникові догани) обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини та дата вчинення проступку, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.
Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен обов`язково містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акту чи акту локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. 
Проте, при винесенні оспорюваного наказу № 184 роботодавцем не дотримано вищезазначених норм закону: зміст наказу (т. 1 а.с. 216) не містить норм закону, пунктів положень посадової інструкції та локальних актів підприємства, які безпосередньо поставлені працівникові в провину.
Натомість судом першої інстанції, зведено впевнений висновок про порушення позивачем п.п. 4.6, 6.5. Посадової інструкції начальника гаража («начальник гаража зобов`язаний  здійснювати контроль за економним витрачанням палива, мастильних матеріалів та своєчасним технічним обслуговуванням та правильним зберіганням транспорту»; «начальник гаража несе відповідальність за збереження валсності на ввіреній ділянці робіт») та п. 6.1 Положення про гараж («начальник гаража здійснює контроль за економним витрачанням пального»).  
Таким чином, суд аналізував ті норми, що регулюють трудову дисципліну начальника гаража, трансформовані в функції начальника дільниці автомобільного транспорту (гаражу), які не були взагалі зазначені в наказі № 184 про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. 

Актом службового розслідування від 06.06.2017р. (т. 1 а.с. 25-26) ОСОБА_1 поставлено в провину незбереження заводської власності, а саме виявлену за наслідками повної інвентаризації нестачу дизельного палива в кількості 33,66кг на суму 627,48грн по трьох автомобілях  КАМАЗ-5410, КС-3577 МАЗ-3500, ТАТРА-815, що тривалий час не були в експлуатації.
За положеннями ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству у випадках, в тому числі: коли між працівником і підприємством укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей (п. 1); майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами (п. 2);  шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуванням матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування (п. 5). 
В ході розгляду справи судом першої інстанції не здобуто відомостей про: укладення позивачем із роботодавцем письмового договору про повну матеріальну відповідальність, таких даних не представлено і до суду апеляційної інстанції; не доведено, що це паливо в трьох автомобілях, по яких виявлена нестача, було видано під звіт начальнику дільниці автомобільного транспорту ОСОБА_1 за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; не доведено, що це паливо передано позивачеві за будь-яким документом в користування чи на умовах зберігання – актів приймання-передачі палива не надано роботодавцем.  
В своїй пояснювальній записці, яку зажадав в порядку ч. 1 ст. 147 КЗпП України роботодавець до накладення дисциплінарного стягнення, ОСОБА_1 пояснював, що він не приймав за актами на зберігання ці три автомобілі, що тривалий час не експлуатуються, і не приймав на відповідальне зберігання залишків палива в цих автомобілях; від керівництва в особі ОСОБА_6 и ОСОБА_7 не надходило вказівок по прийманню цих автомобілів із паливом на тривале зберігання (т. 1 а.с. 56). 
Наявні у справі звіти по витрачанню ГСМ, підписані начальником дільниці автотранспорту і облікувальником не є такими доказами щодо передання у відання позивача палива в трьох зазначених автомобілях, що тривалий час не експлуатувалися. В цих документах або в будь-яких інших не вказано,  в якій кількості паливо було в баках цих автомобілів на ту дату, коли вони здійснили останній рейс і яким документом на той момент ці залишки палива передавались під звіт начальнику дільниці автотранспорту.  
Тож, на позивача оскаржуваним наказом було накладено дисциплінарне стягнення за незабезпечення збереження цінностей – палива в баках автомобілів, що тривалий час не експлуатуються, що не було передано позивачеві на відповідальне зберігання, в користування. 
Ухвалюючи рішення, суд не звернув уваги на відсутність документів підзвітного характеру з передання у відання гаражного господарства, а конкретно під звіт начальнику дільниці автотранспорту ОСОБА_1 палива у зазначених трьох автомобілях. Відтак, поставити в провину позивачеві цього майна, як нестачу, як вважає колегія суддів, не можна.
Натомість, суд ґрунтував своє рішення на протоколі інвентаризації майна ТОВ «СРЗ» № 1 від 24.05.2017р., за яким встановлено нестачу в складі бухгалтерського рахунку 203 «паливо» палива в кількості 88,21кг в загальній сумі 891,50грн, що підтверджено інвентаризаційними описами і звітами (т. 1 а.с. 29-71). 
З таким твердженням погодитись не можна, зважаючи на ненадання позивачем належних і допустимих доказів за підписом начальника дільниці автотранспорту ОСОБА_1 , як матеріально відповідальної особи, із засвідченням переданого йому під звіт за певними показниками спідометрів, за актами приймання-передачі тощо залишків палива в трьох автомобілях КАМАЗ-5410, КС-3577 МАЗ-3500, ТАТРА-815 на момент, коли вони перестали експлуатуватися. 
І посилання в п. 3.7 Посадової інструкції НД № 35-01 про матеріально-відповідальний статус позивача не підміняє необхідності доведення конкретного факту нестачі матеріальних цінностей підприємства відповідними доказами ввірення цих цінностей працівникові.  
За результатами проведеного внутрішнього службового розслідування складено Акт про проведення внутрішнього досудового розслідування від 06.06.2017 року, копія якого наявна в матеріалах справи, і який не підписаний одним з членів створеної на підприємстві комісії (т. 1 а. с. 25-26, 28), що свідчить про дефект форми вказаного документу, і який, за непідтвердженням подальшої згоди члена комісії А ОСОБА_8 , що не підписався, не міг бути врахований судом у якості допустимого доказу в розумінні ч. 1 ст. 78 ЦПК України, на що слушно звертає увагу у змісті апеляційної скарги представник позивача. 
Отже, представлені до суду відповідачем документи не можуть слугувати беззаперечними доказами, здобутими у встановленому порядку, що доводять факт нестачі палива через винні дії саме позивача.   

В ході апеляційного перегляду справи колегією суддів встановлено порушення процедури накладення на позивача дисциплінарного стягнення, зважаючи на наступні фактичні обставини і відповідне їм унормування.
Власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту (ст. 141 КЗпП України).
Згідно трудового законодавства при накладенні дисциплінарних стягнень існує спеціальний порядок, якого роботодавець зобов"язаний дотримуватись для того, щоб застосування дисциплінарного стягнення було законним. Дотримання цих умов, з одного боку, надають право роботодавцю накласти на працівника дисциплінарне стягнення, з іншого - виступають гарантіями для працівника від порушень його прав.
Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, а саме у КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.
Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків.
В оскаржуваному судовому рішенні констатовано факт притягнення начальника автомобільної дільниці ОСОБА_1 за наказом № 184 від 27.06.2017р. до дисциплінарної відповідальності (т. 1 а. с. 216) за наслідками внутрішнього службового розслідування.
Суд вважав встановленими, що позивачем всупереч його посадових обов`язків не було прийнято належних заходів для зберігання палива, яка знаходилось в паливних баках автомобілів, які тривалий час не експлуатувались (як з`ясовано це три автомобіля – КАМАЗ 5410, КС 3577 МАЗ 3500, ТАТРА 815), а саме злив і передачу залишків палива з цих автомобілей на склад ГСМ, не склав акти приймання-передачі дизельного палива від водіїв, що і стало підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
Перевіряючи законність прийнятого судом першої інстанції рішення, колегія суддів впевнилась в обґрунтованості доводів позивача, продубльованих у змісті апеляційної скарги його представника, щодо безпідставного постановлення йому в провину нестачі палива і перелічених в наказі № 184 дій, які не охоплювались посадовою інструкцією та іншими локальними актами підприємства розпорядчого характеру. 
Так, трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. 
Як наведено вище, за своєю посадовою інструкцією і Положенням про гараж начальник дільниці автотранспорта зобов`язаний здійснювати контроль за економним витрачанням палива, мастильних матеріалів та своєчасним технічним обслуговуванням та правильним зберіганням транспорту, та несе відповідальність за збереження власності на ввіреній ділянці робіт. 
Натомість, в оскаржуваному наказі № 184 позивачеві поставлено в провину:  не організацію належних заходів для зберігання палива, яке знаходилось в паливних баках автомобілів, які тривалий час не експлуатувались, а саме злив і передачу залишків палива з цих автомобілів на склад ГСМ, не складення актів приймання-передачі дизельного палива від водіїв.  
В цьому наказі № 184 йдеться про те, що ОСОБА_1 не організував злиття і передачу залишків палива з автомобілів на склад ГСМ, не склав акти приймання-передачі дизельного палива від водіїв. І виконання таких дій втілено в п.п. 1, 2 Акту службового розслідування від 06.06.2017р. (т. 1 а.с. 25-26) у якості пропозицій по усуненню виявлених причин і умов порушення. 
Проте, матеріали справи не містять відомостей щодо розроблення роботодавцем унормування таких належних заходів для зберігання палива в автомобілях, що тривалий час не використовуються, та щодо унормування конкретних дій в цій частині начальника дільниці автотранспорту, діючих на підприємстві до накладення на позивача дисциплінарного стягнення.
Саме на необхідності такого унормування, в тому числі з видання керівниками позивача – начальником департаменту логістики і забезпеченню ОСОБА_7 і начальником служби транспорту ОСОБА_6 певних розпорядчих актів зі впорядкування передачі палива в автомобілях, що тривалий час не використовуються, наполягав позивач у своїй доповідній записці від 25.05.2017р. і своїх письмових поясненнях щодо виявленого роботодавцем факту порушення трудової дисципліни (т. 1 а.с. 55, 56). 
Верховним Судом України у постанові від 19 жовтня 2016 року по справі № 6-2801цс15. висловлена наступна правова позиція.
«Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення.
Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника».
На зміст викладених працівником ОСОБА_1 пояснення від 22.05.2017р., наданих в порядку ч. 1 ст. 149 КЗпП України, що є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення, суд першої інстанції не зважив. 
В акті внутрішнього службового розслідування від 06.06.2017р. а.с. 26 в порядку усунення причин і умов зазначено: переглянути посадову інструкцію начальника дільниці НД 35-01 від 16.05.2011р., а також відзначено, що треба учинити: організувати злиття палива і передачу його на склад ГСМ для зберігання, тобто визначено «необхідні заходи по зберіганню палива», не організацію яких поставлено в провину позивачеві, але які до цього часу не були прописані по підприємству в жодному розпорядчому акті. 
Відтак, роботодавцем підкреслено недосконалість посадової інструкції і необхідність локальної регламентації дій зі зберігання палива в автомобілях, що не експлуатуються, предписаних начальнику дільниці автотранспорту, чого раніше не було і на що цілком слушно звертав увагу позивач.  
Таким чином, роботодавцем до притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не був розроблений механізм забезпечення зберігання палива в транспорті, що тривалий час не експлуатується, таким чином аби він був зрозумілим і чітким для виконання матеріально-відповідальною собою. Уособлення в п.п. 4.6, 6.5 Посадової інструкції НД № 35-01 узагальнюючої вимоги про контроль за економним витрачанням палива і за зберіганням власності на ввіреній ділянці, не є конкретними діями, що повинен був виконувати працівник, а у випадку їх невиконання – мав бути підданим заходам дисциплінарного впливу. 
За своїм поняттям трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру. Це стягнення полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника в трудовому колективі. Такий моральний осуд покликаний спонукати працівника надалі належно виконувати свої трудові обов`язки. Адже працівник має усвідомлювати, що в разі порушення ним трудової дисципліни після оголошення йому догани до нього роботодавцем може застосовуватися більш суворе стягнення, передбачене законодавством, зокрема звільнення.
А між тим, як з`ясовано при перегляді справи в апеляційній інстанції, і цим обставинам суд першої інстанції не надав належної оцінки, тільки в результаті службового розслідування в акті від 06.06.2017р. в пунктах 1, 2 розділу «Пропозиції по усуненню виявлених причин і умов, притягнення осіб, винуватих в цьому, до відповідальності» розроблено конкретні заходи на виконання загального правила дбайливого ставлення до майна товариства в п. 6.5 Посадової інструкції НД № 35-01.  
В силу статей 147-149 КЗпП України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків.
За таких обставин, роботодавцем в наказі № 184 була надана негативна оцінка конкретним діям працівника (не організація необхідних заходів по зберіганню палива, що знаходяться в паливних баках автомобілів, що тривалий час не експлуатуються, а саме – злиття палива і передачу його залишків на склад ГСМ для зберігання, не складання акту приймання передачі дизельного палива від водіїв), які не передбачалися як трудові обов`язки ані посадовою інструкцією, ані положенням по гаражу, і не були втілені в жодному розпорядчому акті керівників по підприємству (положеннями, наказами, розпорядженнями тощо). 
Крім того, у змісті акту про проведення внутрішнього досудового розслідування від 06.06.2017р. йдеться про порушення позивачем п. 4.14 його посадової інструкції, що регламентує здійснення начальником гаражу контролю за правильністю заповнення всіх реквізитів путьового листа, наявністю всіх підписів, своєчасне списання палива у відповідності із показаннями спидометрів (т. 1 а.с. 25зв.). Проте, в ході судового розгляду справи судом першої інстанції і в ході перегляду справи в апеляційному суді позивачем не надані докази щодо втрати позивачем контролю за правильністю заповнення будь-яким путьовим листом або списанням палива за показаннями спидометра.  
Зважаючи на те, що позивачеві поставлено в провину не складання актів приймання-передачі залишків палива від водіїв, то визначення в оскаржуваному наказі № 184 одноособового характеру вини позивача, без відомостей про притягнення інших зобов`язаних і дотичних до цього працівників, є передчасним з боку роботодавця. 
Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з"ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Проте, обставини вчинення даного проступку ОСОБА_1 належним чином не були з"ясовані, оскільки порушення трудової дисципліни є неналежне виконання посадових обов"язків. А обгрунтованість винесеного роботодавцем наказу про оголошення догани внаслідок порушення позивачем трудової дисципліни матеріалами справи не доведена, поставлені в провину працівникові дії не втілені у нормативних актах підприємства і актах, що регламентують трудові обов`язки позивача, відсутнє у наказі посилання на нормативи підприємства, не доведено факту нестачі палива і дотичності обов`язку позивача щодо його зберігання.  
В той же час оспорюваний наказ № 184 від 27.06.2017 року про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не містить фактичних та конкретних даних щодо причин накладення стягнення, загальні формулювання (не організацію необхідних заходів по зберіганню палива, що знаходиться в паливних баках) не пояснюють суть порушень трудової дисципліни, які допустив в роботі позивач, не містять посилання на ті положення, які передбачені посадовою інструкцією позивача, положеннями по гаражу або іншими локальними актами підприємства, на конкретні пункти актів, що регламентують трудову дисципліну. 
Таким чином, відповідачем не доведено наявності складу дисциплінарного проступку: винної  бездіяльності, порушення або неналежне виконання ОСОБА_1 покладених на нього трудових обов`язків, вини працівника, а також причинного зв`язку між діями (у формі бездіяльності) з порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків і шкідливими наслідками, у вигляді нестачі палива, на що вказує роботодавець. 
Отже, висновки суду першої інстанції про доведення факту порушення позивачем трудової дисципліни, а саме: неприйняття належних заходів для зберігання палива, яка знаходилось в паливних баках автомобілів, які тривалий час не експлуатувались, незважаючи на посадові обов`язки позивача в посадовій інструкції та положення про гараж  - колегія суддів вважає формалізованими і такими, що не враховують всі складові дисциплінарного проступку, що поставлений в провину позивачеві, згідно вищевикладеного мотивування.
Тож, накладення дисциплінарного стягнення на позивача у вигляді догани є безпідставним та неправомірним.

Суд дійшов висновку, що рішення Маріупольської первинної профспілкової організації № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» від 18 червня 2017 року про відмову в наданні згоди на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани не містить правового обґрунтування незаконності притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, не містить обставин, які відповідають встановленим судом фактам, а відтак, є необґрунтованим. 
З такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного. 
Так, в розпорядження профспілкової організації роботодавцем був направлений лист від 07.06.2017р. щодо надання згоди на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності (т. 1 а.с 24), який не містив вказівок на конкретні пункти посадової інструкції, положення про гараж, порушення яких допущено ОСОБА_1 . В числі інших документів профспілковій організації направлено і акт службового розслідування від 06.06.2017р., де наголошувалося на виявленні нестачі палива і одноособовій вині позивача внаслідок порушення ним п.п. 3.7, 4.14, 6.5 посадової інструкції, що визначає статус позивача як матеріально-відповідальної особи, та покладає на нього обов`язок за правильністю заповнення путьових листів, своєчасністю списання палива у відповідності із показниками спидометрів, забезпечення зберігання заводської власності на ввіреній ділянці робіт.  
На вимогу профспілкової організації роботодавцем не були надані додаткові докази, що мали істотне значення для вирішення питання про наявність складу дисциплінарного порушення в діях працівника. 
За наявних у розпорядженні профспілкової організації документів було прийнято обґрунтоване рішення від 18.06.2017р. про відмову в наданні згоди про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності (т. 1 а.с. 15-23) через відсутність документів з унормування облікової політики підприємства і організації обліку палива на підприємстві; відсутність доказів про те, яка кількість палива була в баках трьох автомобілів, по яких виявлена нестача, на певну дату, коли вони перестали експлуатуватися тощо. 
В прийнятому рішенні первинної профспілкової організації № 141-2 Всеукраїнської профспілки «Народна солідарність» втілено аргументи щодо недоведеності нестачі палива з вини позивача, тобто посилання на неврахування роботодавцем вищевикладених фактичних обставин, за яких дисциплінарне стягнення є порушенням його законних прав. 
Вказані обставини, які в силу ч. 6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і ч. 7 ст. 43 КЗпП України були перешкодою до ухвалення роботодавцем рішення про накладення на ОСОБА_1 стягнення у вигляді догани, залишились поза увагою суду і ним не надана належна оцінка. Доводи апеляційної скарги представника позивача в даній частині знайшли своє  підтвердження в ході апеляційного перегляду справи.  

В апеляційній скарзі представник позивача посилається на те, що ані роботодавець, ані суд не наділений правом давати юридичну оцінку мотивам відмови, викладених у рішенні профспілки, що колегія суддів вважає невірним з огляду на правову позицію  Верховного Суду України в постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-703цс15 та Верховного Суду № 265/6850/16-ц від 06 вересня 2018 року. Але це не впливає на вищевикладені висновки апеляційного суду про недотримання роботодавцем вимог закону щодо врахування обґрунтованих доводів профспілкової організації в рішенні про відмову у притягненні ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.    

З доводами позивача щодо пропуску строку на притягнення до дисциплінарної відповідальності колегія суддів не погоджується, зважаючи на правила ст. 148 КЗпП України і прийняття оскаржуваного наказу № 184 від 27.06.2017 року, тобто в місячний строк з моменту завершення службового розслідування (06.06.2017р.). Але це не впливає на висновки суду апеляційної інстанції про необґрунтованість оскаржуваного наказу по процедурі його ухвалення роботодавцем і, як наслідок, наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 по суті спору.  
Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права щодо доказування, таке рішення, з огляду на обґрунтованість апеляційної скарги, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову згідно вищенаведеного мотивування з відшкодуванням понесених позивачем витрат з оплати судового збору в розмірі 1600грн у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції (640грн) і апеляційного перегляду (960грн) згідно із вимогами ст. 141 ЦПК України.  

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, 

    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 задовольнити.
Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 листопада 2019 року скасувати повністю і ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю  «СРЗ», третя особа – Маріупольська первинна профспілкова організація № 141-5 Всеукраїнської спілки «Народна солідарність», про визнання наказу про накладення дисциплінарного стягнення незаконним і його скасування – задовольнити.
Визнати незаконним і скасувати наказ генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю  «СРЗ» № 184 від 27.06.2017 року про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СРЗ» на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору, пов`язані з розглядом справи в суді першої і апеляційної інстанції, в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 20 березня 2020 року. 

Судді:                                                                                            С.А.Попова 

                                                                                      С.А.Зайцева

Т.Б.Ткаченко