ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/255/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/3337/19 Категорія:  	Корман О. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Бондаренко С. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       05 березня 2020 року : Черкаський  апеляційний суд в складі:

суддів                                            Бондаренка С. І., Храпка В.Д., Новікова О.М.
за участю секретаря                          Чуйко А.В.                       

       розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від  18 листопада 2019 року, ухваленого під головуванням судді Кормана О.В., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 30 липня 2010 року відповідач отримала кредит в розмірі 3300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею і банком договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві.
       Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором.
       Відповідач умови договору не виконувала, внаслідок чого станом на 31 травня 2019 року має заборгованість у розмірі 238 889 гривень 09 копійок, яка складається з наступного:
-2 620 гривень 20 копійок – заборгованість за кредитом;
-230 110 гривень 68 копійок – заборгованість по процентам за користування кредитом;
-6 158 гривень 21 копійка – заборгованість за пенею та комісією.
На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з  ОСОБА_1 на свою користь  лише частину заборгованості у розмірі 121 849 гривень, що складається з наступного: 
- 2 620 гривень 20 копійок – заборгованість за кредитом;
- 119 228 гривень 80 копійок – заборгованість по процентам за користування кредитом з 30 липня 2010 року по 31 липня 2018 року та судові витрати у розмірі 1921 гривня.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2019 року у задоволені позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не підтвердив доказами факт належного укладення договору у виді підписання Анкети-заяви, фактичне отримання відповідачем карти будь-якого виду, а також факту перерахування на таку карту кредитних коштів. 
       Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення міськрайонного суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.
       Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що укладаючи кредитний договір сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов по ньому і власноручно його підписали, чим взяли на себе зобов`язання виконувати його належним чином. Відповідач був ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг та був згодний з тим, що його заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг  та правилами складає між ним та банком кредитний договір. Заборгованість відповідача підтверджується банківською випискою, яка має статус первинного документа та розрахунком доданим до позовної заяви. Також апелянт посилається на те, що суд повинен був застосувати до спірних правовідносин умови договору приєднання та публічного договору. 
       Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом статті 1056-1 ЦК України  розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

       В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 30 липня 2010 року згідно якої отримала кредит в розмірі 3300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
У заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. (а.с. 8)
Також відповідач підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» відповідно до якої застосовується базова ставка 2,5 % на місяць тобто 30,00% річних за користування кредитними коштами. (а.с. 9)
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком банку станом на 31 травня 2019 року становить 238 889 гривень 09 копійок, яка складається з наступного: 
- 2 620 гривень 20 копійок - заборгованість за кредитом; 
- 230 110 гривень 68 копійок - несплачені проценти на прострочену заборгованість;
- 6 158 гривень 21 копійка - нарахована комісія.
Банк просив стягнути заборгованість в сумі 121 849 гривень, яка складається з наступного:
       - 2 620 гривень 20 копійок – заборгованість за кредитом;
-119 228 гривень 80 копійок – заборгованість за відсотками за період з 30 липня 2010 року по 30 липня 2018 року (а.с. 5-7).
       Однак, суд апеляційної інстанції, хоч і встановив наявність укладеного договору, в тому числі і щодо процентів, не може погодитись з розрахунком заборгованості наданим позивачем. 
       Як вбачається з зазначеного розрахунку станом на 18 липня 2013 року заборгованість по тілу кредиту у відповідача відсутня, а заборгованість за процентами складала 43 гривні 67 копійок. 
       Виходячи з довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем та визнана судом як підтвердження умов укладеного договору, базова процентна ставка в місяць становить 2,5%, тобто 30,00% річних. Процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування становить 3,75 %.
       Несанкціонованого перевищення ліміту кредитування не було, що вбачається з позовної заяви, де зазначений ліміт вказаний банком складає 3300 гривень та розрахунку заборгованості, а тому при розрахунку боргу за процентами не може використовуватись підвищена процентна ставка.
       Таким чином розмір боргу відповідача по процентах за період з 26 липня 2013 року по 31 липня 2018 року включно складає 3 581 гривня 97 копійок. Протягом зазначеного періоду відповідач сплатила 373 гривні 30 копійок на погашення процентів за кредитом. 
       Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача по процентам складає 3581,97+43,67 – 373,30 = 3 252 гривні 34 копійок, яка підлягає стягненню з відповідача. 
       З розрахунку заборгованості наданого банком, вбачається, що відповідач користувалась кредитними коштами та періодично здійснювала його погашення. 
       Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та безпідставно повністю відмовив у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк».
               
       Доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин договору приєднання та публічного договору є необґрунтованими виходячи з наступного. 
Згідно із частинами першою, другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
       На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» крім заяви – анкети, розрахунку заборгованості за кредитним договором, довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» посилався також на витяг з умов та правил надання банківських послуг.
               При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилась з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, що саме у зазначеному в цьому документі, що доданий банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
       Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, а витяг з умов та правил надання банківських послуг таким критеріям не відповідає.
       Суд не може прийняти докази які додані до апеляційної скарги, а саме виписку по рахунку, довідку банка про відкриття рахунку, довідку про встановлення ліміту, оскільки апелянтом не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч.3 ст.367 ЦПК України).
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Перешкод, у передбаченому ЦПК порядку, подати до суду першої інстанції докази у АТ КБ «Приватбанк» не було, більше того останнє звернулось до суду першої інстанції з клопотанням про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.43) та клопотанням про розгляд справи за відсутності позивача (а.с.44), в якій зазначило про подачу необхідних доказів і в судові засідання не з`являлось, в зв`язку з чим, має нести ризик настання негативних наслідків пов`язаних з вчасно неподаними доказами.
Враховуючи вищевикладене, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2019 року підлягає скасуванню та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно зі статтею 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 231 гривена 48 копійки. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,- 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 листопада 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати.
Ухвалити у справі нове рішення, яким:
Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 5 872 гривні 54 копійки, з яких 2620 гривень 20 копійок – заборгованість за тілом кредиту та 3 252 гривні 34 копійки – заборгованість за процентами.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно задоволеним вимогам в сумі 231 гривна 48 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складений 05 березня 2020 року.

Судді