ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий суддя у першій інстанції: Донець В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2020 року                                                                                     Справа № 640/8871/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді                      Епель О.В., 
суддів:                                             Губської Л.В., Степанюка А.Г.,
за участю секретаря                     Лісник Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до                     Центрального міжрегіонального управління 
Державної міграційної служби України 
в м. Києві та Київській області
          
про                     визнання дій протиправними, скасування висновку 
та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області (далі - відповідач) про:
- визнання протиправними дій відповідача щодо складання висновку службового розслідування № 105/2017 у відношенні громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який затверджено ДМС України 21.08.2017;
- скасування висновку службового розслідування № 105/2017 у відношенні громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який затверджено ДМС України 21.08.2017, як акта індивідуальної дії;
- зобов`язання відповідача в особі Дніпровського РВГУДМС України в м.  Києві області направити інформацію до територіальних органів ДМС України та в Адміністрацію Державної прикордонної служби про протиправність і скасування висновку службового розслідування № 105/2017 у відношенні громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який затверджено ДМС України 21.08.2017.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року позов задоволено повністю.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний позивачем висновок службового розслідування складений за відсутності достатніх правових підстав, без з`ясування обставин, за яких позивачу було надано громадянство України та видано паспорт громадянина України, що саме на підставі цього висновку органами ДМС визнано паспорт позивача недійсним, за відсутності даних щодо його підроблення, повідомлення позивачем неправдивої інформації для його отримання, недобросовісності посадових осіб тощо.
Крім того, суд дійшов висновку, що для повного та ефективного захисту прав позивача та їх відновлення необхідно зобов`язати відповідача направити до територіальних органів ДМС України та в Адміністрацію ДПС інформацію про скасування оскаржуваного позивачем висновку.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій наполягає на тому, що паспорт громадянина України позивачу було видано на підставі неправдоподібної інформації, а також, що вирішення питання про оформлення, видачу та визнання недійсними паспортів належить до дискреційних повноважень органів ДМС, в які суд не може втручатися, і що відповідач діяв на підставі та у спосіб, визначений законодавством.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить його скасувати і ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2020 відкрито апеляційне провадження в цій справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта, наголошуючи на тому, що органи ДМС не мали жодних правових підстав для визнання недійсним виданого йому паспорта громадянина України, що всі висновки та твердження апелянта засновуються на припущеннях та є безпідставними.
16.03.2020 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, яке задоволено ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2020, занесеною до протоколу судового засідання.
Також 16.03.2020 від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового розгляду, у задоволенні якого ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2020, занесеною до протоколу судового засідання, відмовлено.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Беслан Північної Осетії.
15.09.2016 позивач звернувся до Дніпровського РВ ГУ ДМС України в м.  Києві із заявою про видачу паспорта громадянина України.
До заяви позивачем було додано будинкову книгу, в якій містилися відомості про те, що ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою проживання свого батька ОСОБА_2 з 06.12.1989 по 15.04.1992 по АДРЕСА_1 ),  та довідку Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Сервісного центру Дарницького району від 09.09.2016 №  3328 про те, що ОСОБА_1 був зареєстрований за вказаною адресою у зазначений період.
16.09.2016 ОСОБА_1 . Дніпровським РВ ГУ ДМС України в м. Києві видано довідку від 15.09.2016 № 18/7305 про те, що він є громадянином України згідно з пунктом 1 статті 3 Закону України «Про громадянство» та оформлено паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 .
У 2017 році Дніпровським РВ ГУ ДМС України в м. Києві на підставі вказівки ГУ ДМС України в м. Києві від 28.04.2017 проведено службове розслідування щодо законності оформлення та видачі паспорта громадянину України ОСОБА_1 .
У ході зазначеного службового розслідування було направлено запити до архівного відділу Дарницької РДА в м. Києві, відділу з питань реєстрації місця проживання Дарницької РДА у м. Києві, Комунального Концерну «Центр комунального сервісу».
На запит від 04.05.2017 № 05/1019 до архівного відділу Дарницької РДА в м.  Києві надійшла відповідь, що після проведення архівного пошуку перегляду протоколів засідання виконавчого комітету Бортницької сільської ради за 1984-1988 роки надсилається копія рішення від 11.10.1988 № 40 Бортницької селищної ради народних депутатів від 19.08.1988 року «Про перепідпорядкування Київській міській Раді народних депутатів «Про розширення меж міста Києва».
На запит від 04.05.2017 № 05/1021 від начальника відділу з питань реєстрації місця проживання Дарницької РДА у м. Києві надійшла відповідь від 13.05.2017 вих. № 98 про те, що згідно з інформацією, яка міститься у картотеці реєстраційного обліку фізичних осіб відомості про реєстрацію громадянина ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 з 06.12.1989 по 15.04.1992 відсутні.
На запити від 18.05.2017 № 05/1115, від 31.05.2017 № 02/1636 до Комунального Концерну «Центр комунального сервісу» надійшла відповідь від 31.05.2017 № 02/1636 про те, що Концерн тимчасово до 04.04.2017 здійснював роботу з актуалізації та зберігання картотек обліку мешканців Дарницького району м. Києва. Проте, згідно з актами прийому-передачі відповідної картотеки за адресою: АДРЕСА_1 картотека відсутня. Довідки про реєстрацію місця проживання осіб, зареєстрованих до 01.01.2013 видавались фахівцями Дарницького відділення Концерну на підставі пред`явленої особою будинковою книгою. У відповіді підтверджено факт видачі довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ) за період з 06.12.1889 по 15.04.1992.
За результатами вищезазначеного службового розслідування складено висновок № 105/2017, затверджений 21.08.2017 директором Департаменту з питань громадянства та реєстрації ДМС України.
Зазначеним висновком службового розслідування:
1) визнано недійсним і таким, що підлягає вилученню та знищенню відповідно до пункту 10.4 розділу X Порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого Наказом МВС Україні від 13.04.2012 № 320, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 16.09.2016 Дніпровським РВ ГУ ДМС України в м. Києві на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
2) вирішено надіслати до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві лист щодо виставлення контролю на недійсний паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 16.09.2016 року Дніпровським РВГУДМС України в м. Києві на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також внести відповідну інформацію до електронної бази даних недійсних паспортів відповідно до вимог Тимчасового порядку збирання відомостей про втрачені, викрадені та оголошені недійсними документи, затвердженого наказом ДМС України від 10.12.2012 №291;
3) вирішено інформувати територіальні підрозділи головних управлінь ДМС України в областях та в м. Києві і адміністрацію ДПС про визнання паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 16.09.2016 року Дніпровським РВГУДМС України в м. Києві на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недійсним.
Позивач, вважаючи свої права порушеними зазначеним висновком службового розслідування та безпідставним визнання відповідачем недійним виданого йому паспорта громадянина України, звернувся до суду з цим позовом. 
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-III (далі - Закон №  2235-III), Порядком оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2012 №  320, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 320), Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27.03.2001 № 215/2001 (далі - Порядок №  215/2001), Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 (далі- Порядок № 302).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підстави та порядок набуття і припинення громадянства, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб врегульовано Законом №  2235-III.
Пунктом 1 статті 3 Законі № 2235-III громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.
Згідно з пунктом 3 статті 2 Закону № 2235-III одним з принципів законодавства України про громадянство є неможливість позбавлення громадянина України громадянства України.
У ст. 6 Закону № 2235-ІІІ визначено, що громадянство України набувається: за народженням; за територіальним походженням; внаслідок прийняття до громадянства; внаслідок поновлення у громадянстві; внаслідок усиновлення; внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.
Статтею 8 Закону № 2235-ІІІ передбачено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.
Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.
У ст. 17 Закону № 2235-III визначено, що громадянство України припиняється внаслідок виходу з громадянства України; втрати громадянства України; за підставами, передбаченими міжнародними договорами України.
Статтею 21 Закону № 2235-III установлено, що рішення про оформлення набуття громадянства України скасовується, якщо особа набула громадянство України відповідно до статей 8 та 10 цього Закону шляхом обману, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, приховування будь-якого суттєвого факту, за наявності якого особа не може набути громадянство України.
Порядком № 320 врегульовано процедуру оформлення і видачі паспорта громадянина України. 
Підстави та процедуру позбавлення громадянства, набутого за належністю до громадянства України, Порядком № 320 не врегульовано.
Пунктом 10 Порядку № 320 визначено особливості процедури вилучення, зберігання і знищення паспортів.
Так, пунктом 10 Порядку № 320, зокрема, передбачено, що погашаються, уважаються недійсними та знищуються паспорти: які обмінюються у зв`язку зі зміною (переміною) прізвища, імені та по батькові; у разі встановлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті, записам в інших документах); у разі непридатності паспорта для користування (пошкодження з різних причин, утрата фотокартки); осіб, громадянство України яких припинено; знайдені, замість яких видано нові; померлих громадян; зіпсовані під час заповнення; оформлені з порушенням вимог чинного законодавства України; не отримані власником протягом року.
У разі оформлення паспорта з порушенням вимог чинного законодавства керівником територіального органу (територіального підрозділу) проводиться службове розслідування, за результатами якого складається висновок у двох примірниках, який надсилається до Державної міграційної служби України для затвердження керівником відповідного структурного підрозділу ДМС України. Перший примірник затвердженого висновку зберігається в ДМС України, другий - у територіальному органі (підрозділі).
Якщо паспорт, який підлягає знищенню, видавався іншим територіальним підрозділом, до цього територіального підрозділу надсилається повідомлення за формою, наведеною у додатку 21 цього Порядку.
У випадках знищення паспортів, зіпсованих при заповненні, у Книзі обліку проставляється відмітка про псування паспорта із зазначенням номера і дати затвердження акта про знищення паспорта, а в графі 1 наклеюється вирізка з бланка паспорта громадянина України, де зазначено серію і номер паспорта.
Відповідно до п. 39 Порядку № 302 за наявності підстав, зазначених у цьому Порядку, раніше виданий паспорт підлягає вилученню, поверненню державі, знищенню або тимчасовому затриманню.
Особа, стосовно якої громадянство України припинено відповідно до Закону № 2235-ІІІ, зобов`язана у порядку та строки, встановлені законодавством про громадянство України, повернути паспорт територіальному підрозділу ДМС, що здійснив його оформлення та видачу (п. 40 Порядку № 302).
Забороняється вилучення в особи паспорта, крім випадків, передбачених законом, зокрема взяття паспорта в заставу (п. 43 Порядку № 302).
Згідно з п. 108 Порядку № 302 територіальні органи чи територіальні підрозділи ДМС мають право вилучити, а також тимчасово затримати паспорти, які оформлені з порушенням вимог законодавства, підроблені, або в інших випадках, передбачених законом. Під час вилучення або тимчасового затримання паспорта складається відповідний акт встановленого МВС зразка та видається відповідна довідка.
Паспорт вважається недійсним у разі: 1) коли він підлягає обміну у зв`язку із зміною інформації, внесеної до паспорта (крім додаткової змінної інформації); 2) встановлення розбіжностей у записах (невідповідність записів, зроблених у паспорті, записам в інших документах); 3) непридатності паспорта для подальшого використання; 4) припинення особою громадянства України; 5) коли він заявлений як втрачений або викрадений; 6) смерті особи, якій було видано паспорт; 7) виключено; 8) оформлення паспорта з порушенням вимог законодавства.
Відповідно до п.п. 109, 113 Порядку № 302 у разі оформлення паспорта з порушенням вимог законодавства керівник територіального підрозділу ДМС проводить службову перевірку, за результатами якої складається висновок у двох примірниках, який надсилається до ДМС для затвердження керівником відповідного структурного підрозділу апарату ДМС. Перший примірник затвердженого висновку зберігається в ДМС, другий - у територіальному підрозділі ДМС.
Територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС, структурний підрозділ ДМС, закордонна дипломатична установа із застосуванням засобів Реєстру вносить до бази даних Реєстру інформацію про факт подання особою заяви про втрату/викрадення паспорта, визнання недійсним, вилучення (у тому числі тимчасово), анулювання та знищення паспорта.
Інформація про серії та/або номери недійсних паспортів надається з відомчої інформаційної системи ДМС із застосуванням засобів Реєстру МЗС, МВС, Національній поліції, Адміністрації Держприкордонслужби, СБУ, Генеральній прокуратурі України та розміщується на офіційному веб-сайті ДМС.
Порядком № 215/2001 визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Отже, законодавством регламентовано підстави набуття особою громадянства України та гарантії стабільності набутого нею відповідного правового статусу.
При цьому, правовою підставою для визнання паспорту громадянина України недійним є його оформлення з порушенням вимог чинного законодавства України, що має бути встановлено у ході службової перевірки шляхом здійснення повного та всебічного дослідження всіх обставин набуття особою громадянства України та документування її відповідним паспортом. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач набув громадянство України та, відповідно, був документований паспортом громадянина України на підставі п. 1 ст. 3 Законі № 2235-III (за місцем проживання).
Разом з тим, матеріали службового розслідування, за результатами якого відповідачем складено оскаржуваний у цій справі висновок № 105/2017, не містять жодних доказів, які б підтверджували, принаймні, одну з підстав, визначених законодавством, зокрема Порядками №№ 302, 320, для визнання виданого позивачу паспорта недійсним.
Водночас, доводи апелянта про те, що інформація, яка була надана позивачем при зверненні із заявою про видачу йому паспорта громадянина України, є неправдоподібною, оскільки штамп реєстрації у будинковій книзі, на переконання апелянта, не відповідає дійсності, а картотека реєстраційного обліку за відповідний період часу (1989-1992 рр.) не зберіглася, апеляційний суд вважає такими, що не підтверджуються жодними належними і допустимими в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказами.
При цьому, судова колегія відзначає, що в обґрунтування таких доводів апелянт посилається на листи Дарницької РДА у м. Києві та КК «Центр комунального сервісу», але у листі Дарницької РДА у м. Києві містяться відомості щодо села Бортничі та зразка штампу реєстрації станом на 1986 рік, хоча зареєстрованою адресою позивача у витягу з будинкової книги (що ставиться під сумнів відповідачем), на підставі якої йому видано паспорт, зазначено м. Київ та період реєстрації 1989-1992 рр. /т. 1 а.с. 53/, тобто зовсім інші реєстраційні дані.
У  листі КК «Центр комунального сервісу» не спростовується факт реєстрації позивача в період з 1989 по 1992 за адресою: АДРЕСА_1, підтверджується факт видачі йому довідки про реєстрацію за вказаною адресою саме в цей період (що також стала підставою для документування позивача паспорта громадянина України) та лише зазначається, що картотека обліку мешканців Дарницького району м. Києва не зберіглася /т. 1 а.с. 46/. 
Водночас, жодних доказів визнання вказаних документів (будинкової книги та/або довідки Концерну) недійсними або підробленими в порядку, визначеному чинним законодавством, відповідачем суду не надано.
Крім того, відповідачем також не надано належних доказів у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України, які б підтверджували факт подання позивачем свідомо неправдивих відомостей або фальшивих документів, наприклад відповідного вироку суду за статтею 358 Кримінального кодексу України. 
Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 14.11.2018 у справі № 820/1293/16.
Крім того, у матеріалах службового розслідування, що покладені відповідачем в основу прийнятого висновку про недійсність паспорта позивача, крім іншого, зазначено, що жінка ОСОБА_3 , яка нібито є матір`ю позивача (як дослівно зазначено органом ДМС в документі без номера, дати й найменування, що міститься у матеріалах службового розслідування /т. 1 а.с.44/), стверджує, що вона разом з дітьми ОСОБА_4, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 прибула до Києва лише в 1993 році. Водночас, яким чином відбиралися (та чи відбиралися взагалі) пояснення у зазначеної жінки, як установлювалася її особистість та родинний зв`язок з позивачем (та чи взагалі такі обставини перевірялися) матеріали службового розслідування не містять і апелянтом не зазначено.
Перевіряючи всі обставини цієї справи та доводи апеляційної скарги,  судова колегія встановила, що у висновку службового розслідування, проведеного у відношенні позивача, крім іншого, зазначено, що підставою для його проведення стала вказівка з ГУ ДМС у Києві. 
Однак, жодною нормою чинного законодавства не передбачено такої підстави для проведення службового розслідування як вказівка іншого органу влади.
Крім цього, у висновку службового розслідування не наведено жодної правової норми, за якою воно розпочато. Апелянтом у ході розгляду справи в суді також не наведено чіткої правової підстави для його проведення.
Більш того, апеляційний суд установив, що майже всі матеріали реєстраційної справи позивача та, зокрема, службового розслідування, не містять ані дати їх прийняття, ані номерів /т. 1 а.с. 44-50/. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем грубо порушено регламентовану законодавством процедуру визнання недійсним паспорту громадянина України, складний ним висновок, який за своєю юридичною природою є актом індивідуальної дії, є необґрунтованим та протиправним і його прийняття призвело до позбавлення позивача всіх прав громадянина України, оскільки фактично таким висновком орган ДМС позбавив позивача громадянства та порушив Основний Закон України, зокрема статтю 25, відповідно до якої громадянин України не може бути позбавлений громадянства.
При цьому, судова колегія враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в п.п. 70, 71 рішення у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE («Рисовський проти України») заява № 29979/04 Європейським судом з прав людини підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування», відповідно до якого, в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). 
Крім того, в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року Європейський суд з прав людини наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності складання відповідачем оскаржуваного в цій справі висновку та необхідності його скасування.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що вказаним висновком було не тільки визнано недійсним виданий позивачу паспорт  громадянина України, а й направлено відповідну інформацію до територіальних органів ДМС та в Адміністрацію ДПС. Тому, для повного та всебічного захисту і відновлення порушених прав та інтересів позивача доцільним, обґрунтованим і таким, що відповідає завданням адміністративного судочинства, визначеним у ст. 2 КАС України, є зобов`язання відповідача направити інформацію до вказаних органів влади про скасування відповідного висновку.
При цьому, у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 Конституційний Суд України зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в  правах.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 10.04.2008 у справі «Вассерман проти Росії» наголошено, що засіб юридичного захисту має бути ефективним як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому.
З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову у наведений спосіб.
Аналогічний правовий підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 21.11.2019 у справі № 810/1594/18.
Доводи апелянта про те, що вирішення питання про оформлення, видачу та визнання недійсними паспортів належить до дискреційних повноважень органів ДМС, в які суд не може втручатися, і що він діяв на підставі та у спосіб, визначений законодавством, судова колегія вважає необґрунтованими з огляду на наступне.
Так, відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
У межах спірних правовідносин, що склалися між сторонами цієї справи, відповідачем вже було реалізовано надані його дискреційні повноваження щодо здійснення перевірки правомірності документування позивача паспортом громадянина України, за результатами якої складено відповідний висновок та передано інформацію про недійсність паспорту позивача до інших суб`єктів владних повноважень, що призвело до звернення позивача до суду з цим позовом та захисту його прав у судовому порядку, з дотриманням завдань адміністративного судочинства, закріплених у ст. 2 КАС України.
При цьому, у рішенні від 24.03.1988 у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) Європейський суд з прав людини зазначив, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним, у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, і суд зобов`язаний відновити порушене право.
Отже, доводи апелянта щодо втручання судом в його дискреційні повноваження є безпідставними.
Перевіряючи всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності достатніх правових підстав для задоволення цього адміністративного позову в повному обсязі та вважає, що судом повно встановлено обставин справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Таким чином, апеляційна скарга Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року - без змін.
Розподіл судових витрат.
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому, відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 грудня 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судового рішення виготовлено 17 березня 2020 року.

Головуючий суддя          

Судді: