УХВАЛА 
10 червня 2020 року
м. Київ
справа № 521/4778/18
провадження № 51-3098ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 02 травня 2018 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року,
встановив:
За вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 02 травня 2018 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. На підставі ч. 5 ст. 72 КК  ОСОБА_4 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 26 січня 2018 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 04 квітня 2019 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишив без змін.
Як убачається з матеріалів провадження, не погоджуючись із вищевказаними судовими рішеннями, засуджений ОСОБА_4 неодноразово звертався до Верховного Суду з касаційними скаргами, за наслідками розгляду яких касаційний суд постановив такі рішення:
1) ухвалою від 24 червня 2019 року Верховний Суд залишив касаційну скаргу засудженого без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України(далі – КПК) і надав строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків;
2) ухвалою від 03 жовтня 2019 року Верховний Суд повернув касаційну скаргу ОСОБА_4 разом з усіма доданими до неї матеріалами, оскільки засуджений у наданий йому касаційним судом п`ятнадцятиденний строк не усунув недоліків своєї касаційної скарги, нової касаційної скарги до суду касаційної інстанції не подав;
3) ухвалою від 14 листопада 2019 року Верховний Суд повернув касаційну скаргу засудженому, оскільки ОСОБА_4 подав її після закінчення строку касаційного оскарження і не порушив питання про поновлення йому цього строку;
4) ухвалою від 17 грудня 2019 року Верховний Суд повторно повернув касаційну скаргу засудженому, оскільки ОСОБА_4 , вдруге подаючи її після закінчення строку касаційного оскарження, не поставив питання про поновлення йому цього строку;
5) ухвалою від 24 грудня 2019 року Верховний Суд повернув клопотання засудженому про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень щодо нього, оскільки ОСОБА_4 до надісланого клопотання не додав касаційної скарги; 
6) ухвалою від 17 січня 2020 року Верховний Суд поновив засудженому ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження постановлених щодо нього судових рішень та залишив без руху його касаційну скаргу через її невідповідність вимогам ст. 427 КПК і надав строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків; 
7) ухвалою від 28 квітня 2020 року Верховний Суд повернув касаційну скаргу ОСОБА_4 разом з усіма доданими до неї матеріалами, оскільки засуджений у наданий йому касаційним судом п`ятнадцятиденний строк не усунув недоліків своєї скарги, нової касаційної скарги до суду касаційної інстанції не подав.
Засуджений ОСОБА_4 поза межами строку на касаційне оскарження в черговий раз подав касаційну скаргу, до якої долучив клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постановлених щодо нього судових рішень.
Поважність пропуску строку на касаційне оскарження засуджений обґрунтував тим, що він отримав ухвалу суду касаційної інстанції, зі змісту якої зрозумів, що скаргу повернуто для усунення недоліків, однак пізніше він знову отримав ухвалу Верховного Суду, з якої вбачалося, що з незрозумілих для нього причин розгляд його касаційної скарги не відбувся. Також вказує, що він звернувся до Миколаївського регіонального центру з надання вторинної правової допомоги для того, щоб цей центр призначив йому захисника, який у подальшому допоміг би йому скласти касаційну скаргу.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 426 КПК касаційна скарга на судові рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, – в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення. 
Правило дотримання тримісячного строку має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності. Воно надає особі, яка має право на касаційне оскарження, достатній строк для роздумів стосовно того, чи подавати касаційну скаргу, визначитися з своїми аргументами та їх обґрунтуванням.
При цьому, правило початку перебігу строку на касаційне оскарження, визначене ст. 426 КПК, є загальним для всіх учасників кримінального провадження за винятком засудженого, який перебуває під вартою.
Порядок обчислення процесуальних строків визначено ст. 115 КПК. За ч. 4 вказаної статті процесуального закону при обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця.
Ухвала Одеського апеляційного суду щодо ОСОБА_4 була постановлена 04 квітня 2019 року. 
Верховний Суд у своєму рішенні від 14 листопада 2019 року виходив з того, що ухвала апеляційного суду від 04 квітня 2019 року була вручена засудженому 11 червня 2019 року та рахував строк саме з цієї дати.
Засуджений в черговий раз звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою лише 10 травня 2020 року (згідно з відбитком поштового штемпеля на конверті), тобто після закінчення визначеного ч. 2 ст. 426 КПК строку на касаційне оскарження.
Частиною 1 ст. 117 КПКвстановлено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Поняття поважних причин пропуску строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.
Наведені засудженим у клопотанні доводи про необхідність поновлення йому строку на касаційне оскарження Верховний Суд не визнає поважними з огляду на нижченаведене.
Верховний Суд виходить із того, що встановлений процесуальним законом тримісячний строк для подання касаційної скарги є досить тривалим і достатнім для реалізації права на касаційне оскарження судових рішень. При цьому особа, яка бажає подати касаційну скаргу, має діяти сумлінно для того, щоб ефективно реалізувати своє право. Хоча ст. 117 КПК містить норму щодо поновлення пропущеного строку, але це можливо лише в разі наявності поважних причин пропуску такого строку. Тому при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку, у тому числі й строку на касаційне оскарження, до уваги мають братися: тривалість самого процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) в межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини. 
Насамперед Верховний Суд бере до уваги те, що, як було зазначено вище, ОСОБА_4 вже було поновлено строк на касаційне оскарження і його касаційна скарга залишалася без руху з наданням строку для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Однак засуджений нової касаційної скарги в наданий судом касаційної інстанції строк не подав, не скористався своїм правом на касаційне оскарження. 
Також наведені в клопотанні доводи засудженого про наявність підстави для поновлення йому касаційного строку, а саме те, що він звернувся доМиколаївського регіонального центру з надання вторинної правової допомоги, Верховний Суд не визнає поважними, оскільки засуджений не надає відповідних документів на підтвердження цього факту.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку на касаційне оскарження, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд касаційної інстанції за заявою такої особи не знайшов підстав для його поновлення. 
Зважаючи на викладене, оскільки інших доводів щодо поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження засуджений ОСОБА_4 не навів, Верховний Суд дійшов висновку, що заявлене клопотання не підлягає задоволенню. 
Керуючись п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд 
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у поновленні строку на касаційне оскарження вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 02 травня 2018 року та ухвали Одеського апеляційного суду від 04 квітня 2019 року.
Повернути касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                           ОСОБА_3