Постанова
Іменем України
 
27 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 312/293/17
провадження № 61-48968св18
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М., 
 
учасники справи:
позивач - Приватне акціонерне товариство «Агрофірма «Гюнівська», 
відповідач - ОСОБА_1 ,
третя особа - Великобілозерська районна державна адміністрація Запорізької області, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Агрофірма «Гюнівська» на постанову  Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2018 року у складі суддів: Полякова О. З., Крилової О. В., Кухаря С. В., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
 
У серпні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Агрофірма «Гюнівська» (далі - ПрАТ «Агрофірма «Гюнівська») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Великобілозерська районна державна адміністрація Запорізької області, про визнання договору оренди землі поновленим на умовах додаткової угоди. 
 
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 30 грудня 2013 року між товариством та ОСОБА_1 був укладений договір оренди землі, державна реєстрація якого проведена 11 березня 2014 року.
 
05 квітня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення умов ведення бізнесу (дерегуляція)» № 191-VIII від 12 лютого 2015 року, яким, зокрема, викладена нова редакція частини третьої статті 19 Закону України «Про оренду землі», відповідно до якої строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як сім років. 
 
Керуючись вищезазначеним законом та вимогами статті 93 ЗК України, товариство 27 квітня 2017 року звернулося до ОСОБА_1 з письмовою пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди землі, згідно якої запропонувало змінити умови пунктів 8, 9 договору, встановивши строк дії договору оренди землі - сім років та орендну плату в розмірі 23 000,00 грн на рік (без утримання податків та зборів), проте до теперішнього часу така пропозиція залишена відповідачем без задоволення.
 
Отже, протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди землі, ОСОБА_1 не направила на адресу  орендаря повідомлення про заперечення у поновленні вказаного договору, а товариство до цього часу продовжує користуватися земельною ділянкою та виконувати свої зобов`язання за договором оренди землі, а тому в силу приписів статті 33 Закону України «Про оренду землі», вищезазначений договір оренди землі вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором оренди землі. 
 
З урахуванням викладеного та посилаючись на наявність законних підстав для зміни правовідносин між сторонами, ПрАТ «Агрофірма «Гюнівська» просило визнати договір оренди землі від 30 грудня 2013 року поновленим на умовах додаткової угоди, яка встановлює строк дії договору оренди землі сім років та орендну плату в розмірі 23 000,00 грн на рік, починаючи з 2017 року.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Великобілозерського районного суду Запорізької області  від 08 червня 2018 року у складі судді Яцун О. О. позов задоволено. 
 
Визнано договір оренди землі, укладений  30 грудня 2013 року між ПрАТ «Агрофірма «Гюнівська» та ОСОБА_1 , поновленим на умовах додаткової угоди, наступної редакції: 
 
ДОДАТКОВА УГОДА
 
До договору оренди землі без номеру від 30 грудня 2013 року
 
село Гюнівка Великобілозерського району Запорізької області
 
Орендодавець: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 10 лютого 1997 року Великобілозерським РВ УМВС України в Запорізькій області, адреса: АДРЕСА_1 , з одного боку, та 
 
Орендар: Приватне акціонерне товариство «Агрофірма «Гюнівська», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 00849273, місцезнаходження: 71410, Запорізька область, Великобілозерський район, село Гюнівка, вулиця Поштова, будинок № 12, в особі директора Корабльова Олександра Васильовича, діючого на підставі Статуту, з другого боку, вирішили внести наступні зміни до договору оренди землі б/н від 30 грудня 2013 року, номер запису про інше речове право: 4942257, кадастровий номер земельної ділянки 2321183500:03:001:0003:
 
1.Пункт 8 розділу «Строк дії договору» викласти в наступній редакції:
 
«Строк дії договору до 11 березня 2021 року. Після закінчення строку дії договору Орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 30 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію».
 
2.Пункт 9 розділу «Орендна плата» викласти в наступній редакції:
 
«Орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі в розмірі 23 000,00 грн  (двадцять три тисячі гривень 00 коп.) на рік за об`єкт оренди, без утримання податків та зборів».
 
3.Всі інші умови Договору оренди землі залишаються без змін і Сторони підтверджують по ним свої зобов`язання.
 
4.Дана Додаткова угода складена в двох ідентичних екземплярах, які мають однакову юридичну силу, по одному екземпляру для кожної із Сторін.
 
5.Дана Додаткова угода є підставою для реєстрації Державним реєстратором Великобілозерської районної державної адміністрації Запорізької області або іншою особою, уповноваженою законодавством України здійснювати реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права Приватного акціонерного товариства «Агрофірма «Гюнівська» оренди земельної ділянки, кадастровий номер 2321183500:03:001:0003, на умовах даної Додаткової угоди.
 
6.У пункті 12 Договору оренди слова «та надання послуг» виключити, слова «видатковими відомостями» замінити словом «актами».
 
7.У пункті 13 Договору оренди в абзаці третьому слова «розмірів земельного податку» замінити словами «граничних розмірів орендної плати, визначених Податковим кодексом України».
 
8.Розділ «Умови і строки передачі земельної ділянки в оренду» Договору оренди виключити.
 
Орендодавець: 
 
ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_2 , виданий 10 лютого 1997 року Великобілозерським РВ УМВС України в Запорізькій області, адреса: АДРЕСА_1 .
 
Орендар: Приватне акціонерне товариство «Агрофірма «Гюнівська», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 00849273, місцезнаходження: Запорізька область, Великобілозерський район, село Гюнівка, вулиця Поштова, будинок № 12, в особі директора Корабльова Олександра Васильовича.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано  тим, що після закінчення строку дії договору оренди землі від 30 грудня 2013 року, позивач продовжував користуватися земельною ділянкою, яка належить відповідачу, а відповідач протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не повідомила позивача про своє небажання поновлювати договір оренди землі.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , задоволено. Рішення Великобілозерського районного суду Запорізької області від 08 червня 2018 року скасовано, у задоволенні позову ПрАТ «Агрофірма «Гюнівська» відмовлено.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач не скористався своїм правом на поновлення договору оренди землі, оскільки до закінчення строку дії договору оренди землі він не повідомив відповідача ОСОБА_1 про намір скористатися своїм переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, а остання, в свою чергу, письмово повідомила позивача про відмову в поновленні договору оренди. Крім того,  вимоги позивача щодо визнання договору оренди землі поновленим на умовах додаткової угоди, якою змінено як строки так і умови цього договору, суперечать положенням частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі».
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У грудні 2018 року ПрАТ «Агрофірма «Гюнівська» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що  спірний договір відповідно до частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі»є поновлений на той самий строк і на тих самих умовах, які передбачені договором, що залишено поза увагою суду апеляційної інстанції, який ухвалив рішення без повного дослідження наданих стороною позивача доказів та обставин справи, які мають визначальне значення для неї.
 
Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи 
 
У поданому 08 лютого 2019 року відзиві ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , просить касаційну скаргу ПрАТ «Агрофірма «Гюнівська» залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції, яка прийнята із дотриманням норм матеріального і процесуального права без змін, посилаючись на те, що у позивача не виникло право на поновлення договору оренди землі, на якій відповідач прийняла рішення самостійно господарювати, про що письмово повідомила орендаря.
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення  суду апеляційної інстанції - без змін.
 
Фактичні обставини справи 
 
Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки загальною площею 10,04 га, кадастровий номер земельної ділянки 2321183500:03:001:0003 із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гюнівської сільської ради Великобілозерського району Запорізької області. 
 
30 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ПрАТ «Агрофірма «Гюнівська» був укладений договір оренди землі без номера, державна реєстрація якого проведена  11 березня 2014 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
 
Згідно пункту 1  цього договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування об`єкт оренди - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
 
Пунктом 8 вказаного договору оренди землі передбачено, що договір укладено на три роки, з урахуванням ротації культур, згідно з проектом землеустрою. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк.
 
Відповідно пункту 20 договору оренди землі, передача земельної ділянки орендарю здійснюється в триденний строк після державної реєстрації цього договору за актом приймання-передачі об`єкта оренди.
 
Листом-повідомлення від 07 лютого 2017 року ОСОБА_1 повідомила позивача про своє небажання поновлювати договір оренди землі.
 
10 травня 2017 року ПрАТ «Агрофірма «Гюнівська» надіслало на адресу ОСОБА_1 лист від 27 квітня 2017 року з пропозицією укласти додаткову угоду до договору ренди землі від 30 грудня 2013 року з проектом такої угоди.
 
Листом від 26 травня 2017 року ОСОБА_1 посилаючись на статті 8, 14, 41, 55, 68 Конституції України та статті 33, 34 Закону України «Про оренду землі» відмовилася від підписання додаткової угоди до договору оренди землі.
 
Листом № 169 від 22 грудня 2017 року ПрАТ «Агрофірма «Гюнівська» повідомило відповідача про необхідність отримання орендної плати за землю за 2017 рік в розмірі 1 078,20 грн.
 
Листом-відповіддю на дану пропозицію від 28 грудня 2017 року  ОСОБА_1 повідомила позивача про неправомірність його дій, які позбавили її можливості вільно розпоряджатися, володіти та користуватися належною їй земельною ділянкою протягом 2017 сільськогосподарського року і вимагала змінити призначення запропонованої суми коштів на «відшкодування шкоди, завданої внаслідок фактичного позадоговірного користування земельною ділянкою».
 
Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права
 
Частиною четвертою статті 124 ЗК України  передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
 
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
 
Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
 
Відповідно до вимог частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема  ЗК України, Законом України «Про оренду землі».
 
Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються                      статтею 33 Закону України «Про оренду землі».
 
За правилами частин першої - п`ятої статті 33 цього Закону (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
 
Частинами восьмою та дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі»передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди можуть бути оскаржені в суді.
 
Ці положення узгоджуються із загальною нормою частини першої статті 777 ЦК України.
 
Тобто, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури і строків.
 
Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі»та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно частинами другою - п`ятою цього закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.
 
Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі»передбачено, що у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
 
Аналогічна правова позиція висловлена Великою Платою Верховного Суду України від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц (провадження                          № 14-65цс18).
 
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки орендодавець повідомила орендаря про відсутність наміру продовження договору оренди, крім того додаткова угода, направлена ПрАТ «Агрофірма «Гюнівська», містила умови про інший строк дії договору та інший розмір орендної плати, що свідчить про відсутність підстав для поновлення договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах. При цьому вірно  застосувавши положення статті 33 Закону України «Про оренду землі».
 
З урахуванням викладеного аргументи касаційної скарги щодо поновлення договору оренди землі відповідно до частини 6 статті 33 Закону України «Про оренду землі»на той самий строк і на тих самих умовах, які передбачені договором, що залишилося поза увагою суду апеляційної інстанції, є безпідставними й висновків апеляційного суду не спростовують.
 
Доводи касаційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
 
Оскаржена постанова апеляційного суду  відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
 
Щодо розподілу судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Враховуючи те, що касаційна скарга ПрАТ «Агрофірма «Гюнівська» підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України Верховний Суд поновлює виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2018 року. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436  ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Агрофірма «Гюнівська» залишити без задоволення.
 
Постанову  Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2018 року залишити без змін. 
 
Поновити виконання постанови Запорізького апеляційного суду від 27 листопада 2018 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді: 	В. О. Кузнєцов  	
 	В. С. Жданова     	
 	В. М. Ігнатенко