Ухвала
 
11 березня 2020 року
м. Київ
 
справа № 200/10506/16-ц
провадження № 61-4049ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 26 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської районної у місті Дніпрі ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_5 , про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору дарування,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просила: визнати незаконним та скасувати рішення Шевченківської (Бабушкінської) у місті Дніпрі (Дніпропетровську) ради від 18 вересня 1998 року № 605  про дозвіл громадянам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 здійснити продаж підвального приміщення квартири АДРЕСА_1 ); визнати недійсним договір дарування підвального приміщення АДРЕСА_2 ) від 21 грудня 1998 року, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрований за № 4-14265.
 
Рішенням Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 26 липня 2019 року в задоволенні позову відмовлено. Судові витрати покладено на ОСОБА_1 . Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 27 січня 2017 року.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 26 липня 2019 року - без змін.
 
27 лютого 2020 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 26 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона подана з пропуском строку на касаційне оскарження і ОСОБА_1 не заявила клопотання про його поновлення.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.
 
Останнім днем звернення до суду з касаційною скаргою на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 26 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2020 року було 19 лютого 2020 року, однак касаційну скаргу подано засобами поштового зв`язку лише           27 лютого 2020 року, тобто після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 390 ЦПК України.

Зі змісту касаційної скарги не вбачається клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення із зазначенням поважних причин пропуску цього строку.
 
Суд касаційної інстанції позбавлений можливості поновити строк на касаційне оскарження за власною ініціативою, а лише - за наявності відповідної заяви особи, яка подає скаргу із зазначенням поважних причин пропуску цього строку.
 
Таким чином, ОСОБА_1 необхідно подати до суду касаційної інстанції заяву про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 26 липня 2019 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2020 року, в якій навести підстави для його поновлення та надати відповідні докази, оскільки безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Отже, касаційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.
 
Керуючись статтями 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 26 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2020 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                               В. А. Стрільчук