ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5565/19                                                                      Суддя (судді) першої інстанції: Головенко О.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  30 березня 2020 року                                                                                           м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді          - Єгорової Н.М.,
суддів                    - Коротких А.Ю., Федотова І.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АНІКА" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області та заступник начальника Києво-Святошинського управління Головного управління   Державної фіскальної служби у Київській області Дмитрієва Ігоря Віталійовича про визнання протиправними дії, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
                                                        ВСТАНОВИЛА:
У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, заступника начальника Києво - Святошинського управління Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області Дмитрієва І.В., в якому просив суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення від 13 березня 2019 року № 9038/10/10-36-54-08;
- зобов`язати прийняти одержану податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць лютий 2019 року з додатками та доповненням до неї з введенням до інформаційних баз даних Державної фскальної служби України відомостей з цих поданих документів від 12 березня 2019 року;
- визнати протиправними дії  заступника начальника Києво - Святошинського управління Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області Дмитрієва Ігоря Віталійовича, які полягають у підписанні ним рішення від 13 березня 2019 року № 9038/10/10-36-54-08.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року позов задоволено частково: 
- визнано протиправною бездіяльність Головного управління ДФС у Київській області щодо не прийняття одержаної податкової декларації з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць лютий 2019 року з додатками та доповненням до неї Товариства з обмеженою відповідальністю "АНІКА" з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з поданих документів від 12 березня 2019 року.
- зобов`язано Головне управління ДФС у Київській області прийняти одержану податкову декларацію з податку на додану вартість за звітний (податковий) період календарний місяць лютий 2019 року з додатками та доповненням до неї Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка" з введенням до інформаційних баз даних ДФС України відомостей з цих поданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Аніка" документів від 12 березня 2019 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2018 року, що набрало законної сили 14 вересня 2018 року у справі № 810/2420/17, зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 16 грудня 2016 року № 299 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка", а тому товариство з дня набрання законної сили в зазначеній справі відновило реєстрацію платника ПДВ, та як, наслідок, право подавати звітність з ПДВ. 
Відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що лист Головного управління ДФС у Київській області (Києво - Святошинське управління) за своїм змістом не є рішенням суб`єкта владних повноважень, прийнятим у відповідності до ст. 49 ПК України, за результатом розгляду поданої ТОВ "Аніка" податкової декларації. Підкреслив, що зазначений лист носить інформативний характер та не є відмовою у прийнятті декларації, а тому, визнання його протиправним та скасування не зумовлює наслідків для платника податків та відновлення порушених прав.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. При цьому зазначає, що 01 січня 2015 року Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIIІ було введено систему електронного адміністрування податку на додану вартість, про що було внесено відповідні зміни до ст. 49 ПК України, що в свою чергу, зумовило виникнення у платників податків обов`язку щодо подання податкової звітності з податку на додану вартість виключно в електронній формі. Підкреслює, що неприйняття податковим органом податкової декларації позивача з ПДВ за лютий 2019 року обумовлено тим, що на підставі рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість № 299, позивач не є платником ПДВ з 16 грудня 2016 року. Звертає увагу на те, що лист податкового органу від 13 березня 2019 року № 9038/10/10-36-54-08 не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а лише несе інформаційний характер.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Аніка» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. В обгрунтування своєї позиції посилається на правові висновку Верховного Суду.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідності до ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції встановив, що 21 листопада 2005 року позивачу було видано свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість № 13854392.
          Як убачається з матеріалів справи, 12 березня 2019 року позивачем було подано до Головного управління ДФС у Київській області (Києво - Святошинське управління) податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2019 року  з додатками до неї, що підтверджується відбитком штампу податкового органу про отримання  зазначених документів.
Також, разом з податковою декларацією позивачем були подані доповнення до податкової декларації з податку на додану вартість за звітний період лютий 2019 року у письмовому вигляді вих. № 63/03-19 від 12 березня 2019 року.
Судом встановлено, що Головне управління ДФС у Київській області (Києво - Святошинське управління) листом від 13 березня 2019 року № 9038/10/10-36-54-08 повідомила позивача про те, що на підставі рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість,  ТОВ "Аніка" не є платником ПДВ з 16 грудня 2016 року.
У вказаному листі відповідач зазначив, що ТОВ "Аніка" не повинно подавати податкову декларацію з ПДВ за лютий 2019 року згідно п. 184.6 ст. 184 ПК України.
На підставі встановлених вище обставин та враховуючи те, що у зв`язку зі скасуванням рішення про анулювання свідоцтва платника ПДВ на даний момент, відсутні підстави для неприйняття податковим органом звітності ТОВ "Аніка" з ПДВ, оскільки судовим рішення, що набрало законної сили, відновлено право платника податків з моменту його порушення, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у неприйнятті отриманої від ТОВ "Аніка" податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2019 року.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.
          Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
          Приписами ст. 67 Конституції України, передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
          Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.
          Податкова декларація, розрахунок, звіт - це документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. (п. 46.1 ст. 46 ПК України)
          Відповідно до положень п. 48.1-48.2 ст. 48 ПК України (в редакції, чинній на час подання податкової декларації з ПДВ за лютий 2019 року), податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями п. 46.5 ст. 46 цього Кодексу та чинному на час її подання. Форма податкової декларації повинна містити необхідні обов`язкові реквізити і відповідати нормам та змісту відповідних податку та збору.
          Згідно з приписами п. 48.3 ст. 48 ПК  України податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); інформація про додатки, що додаються до податкової декларації та є її невід`ємною частиною; ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку - фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності).
          Положеннями п. п. 48.5.1 п. 48.5 ст. 48 ПК України встановлено, що податкова декларація повинна бути підписана: керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником. Достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність в електронному документі електронного цифрового підпису платника податку.
          Відповідно до п. 48.7 ст. 48 ПК України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених п. 46.4 ст. 46 ПК України.
          Порядок подання податкової звітності до контролюючого органу визначається ст. 49 ПК України.
          Згідно з п. 49.1 ст. 49 ПК України, податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
          Відповідно до п. 49.3 ст. 49 ПК України, податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:  особисто платником податків або уповноваженою на це особою; надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення; засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.
Водночас, п. 49.4 ст. 49 ПК України передбачено, що податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі до контролюючого органу всіма платниками цього податку з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб у порядку, визначеному законодавством.
          Податкова звітність з податку на додану вартість подається в електронній формі контролюючому органу всіма платниками цього податку з дотриманням вимог законів щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису (дана правова норма набрала чинності 01 січня 2015 року згідно Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 № 71-VIII та кореспондується із Порядком заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, який затверджений наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 (чинний із 01.02.2016).
          Отже, як було вірно підкреслено судом першої інстанції, ключовою відмінністю податкової звітності з податку на додану вартість, починаючи з 01 січня 2015 року стало покладення на платника податків обов`язку щодо її подання засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису підзвітних осіб, що забезпечувало належне функціонування системи електронного адміністрування податку на додану вартість, та упереджало випадки безпідставного відшкодування податку на додану вартість в автоматичному режимі.
          Тобто, наведений імперативний припис передбачає обов`язок платника податку на додану вартість подавати звітність з цього податку лише в електронній формі.
          Єдине виключення з цього правила закріплене в абз. 3 п. 49.4 ст. 49 ПК України  відповідно до якого у разі розірвання контролюючим органом в односторонньому порядку договору про визнання електронних документів платник податків, договір з яким розірвано, має право до складання нового договору подавати податкову звітність у спосіб, визначений п.п. "а" і "б" п. 49.3 цієї статті.
          Зазначена правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 810/2468/17.
Згідно з п. 184.5 ст. 184 ПК України, з моменту анулювання реєстрації особи як платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, виписку податкових накладних.
          Крім того, відповідно до п. 184.6. цієї статті, у разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.
          Як було встановлено судом першої інстанції, 16 грудня 2016  року позивачу анульовано реєстрацію платника податку на додану вартість, з огляду на що, на момент подання декларації з податку на додану вартість за січень 2018 року, позивач був позбавлений індивідуального податкового номеру платника податку на додану вартість.
          З моменту анулювання реєстрації особи як платника податку така особа позбавляється права на віднесення сум податку до податкового кредиту, складання податкових накладних. (п. 184.5 ст. 184 ПК України).
          У разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації. (п. 184.6 ст. 184 ПК України).
          Про анулювання реєстрації платника податку контролюючий орган зобов`язаний письмово повідомити особу протягом трьох робочих днів після дня анулювання такої реєстрації. (п. 184.10 ст. 184 ПК України)
          У разі анулювання реєстрації особи як платника податку останнім звітним (податковим) періодом є період, який розпочинається від дня, що настає за останнім днем попереднього податкового періоду, та закінчується днем анулювання реєстрації.
Приписами п. 49.8 ст. 49 ПК України визначено, що під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління ДФС у Київській області (Києво - Святошинське управління) листом від 13 березня 2019 року № 9038/10/10-36-54-08, повідомила позивача про те, що, на підставі рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, позивач не є платником податку на додану вартість з 16.12.2016, а тому, не повинно подавати податкову декларацію з ПДВ за лютий 2019 року згідно п. 184.6 ст. 184 ПК України.
Проте, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14 травня 2018 року, що набрало законної сили 14 вересня 2018 року у справі № 810/2420/17, зокрема, визнано протиправним та скасовано рішення Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 16 грудня 2016 року № 299 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю "Аніка".
          За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що товариство з дня набрання законної сили в зазначеній справі, відновило реєстрацію платника ПДВ, та як, наслідок, право подавати звітність з ПДВ. 
При цьому, згідно з п.п. 36 п. 4 Положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014 року № 236, ДФС відповідно до покладених на неї завдань здійснює в межах повноважень, передбачених законом, формування та ведення реєстрів, банків та баз даних, а також забезпечує ведення реєстру страхувальників єдиного внеску.
Відповідно до абз. 3 п. 5.10 Положення № 1130, підставою для внесення до Реєстру змін щодо скасування анулювання реєстрації, що відбулось за самостійним рішенням контролюючого органу, є рішення суду, яке набрало законної сили, або рішення контролюючого органу про скасування рішення про анулювання реєстрації платника ПДВ. Рішення із копіями відповідних документів направляється до Державної фіскальної служби України для внесення відповідних змін до Реєстру.
Для внесення контролюючим органом до Реєстру запису про відміну анулювання реєстрації необхідно подати належним чином завірену копії судового рішення, яким скасовано рішення відповідного податкового органу про анулювання реєстрації платника ПДВ або рішення податкового органу про відміну анулювання реєстрації платника ПДВ.
З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у відповідача відсутні правові підстави для неприйняття звітності ТОВ "Аніка" з ПДВ, оскільки судовим рішення, що набрало законної сили, відновлено таке право платника податків. 
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

          Суддя-доповідач                                                                                 Н.М. Єгорова 
Судді                                                                                           А.Ю. Коротких 
                                                                                                              І.В. Федотов