Номер провадження: 22-ц/813/2166/20 
Номер справи місцевого суду: 1522/7478/12
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Князюк О. 

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-гарант», треті особи – Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про відшкодування шкоди, та судових витрат,

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 29.03.2012 року звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії “Альфа-Гарант”, за участю третіх осіб – ПАТ «Дельта Банк», ПАТ «УкрСиббанк», та уточнивши позовні вимоги письмовою заявою від 25.06.2013 року просив стягнути з товариства з додатковою відповідальністю “Страхова компанія “Альфа-Гарант” на його користь матеріальні збитки за договором страхування в сумі 168 381 грн.
В обґрунтування позовних вимог відзначив, що 22.05.2008 року він уклав кредитний договір у відділенні № 732 АКІБ „УкрСиббанк” та отримав кредит для придбання автомобілю “Toyota Camry”, який зареєстрував в ДАІ та отримав державний номер НОМЕР_1 .
22.05.2008 року, позивач уклав договір № 06-VZ/05-133-04936 добровільного страхування транспортного засобу (КАСКО) з Одеською філією ТДВ Страхова компанія “Альфа-Гарант”, застрахувавши свій автомобіль. Строк дії договору – з 23.05.2008 року по 22.05.2009 року. Страхова сума за договором складає 202000 грн.
У ніч на 03.05.2009 року під час сильної зливи, трапилось сповзання застрахованого автомобіля, який позивач у вечорі, під час відпочинку, залишив на березі, у ставок біля с. Яски, Біляївського району Одеської області, що потягло його часткове затоплення. Про зазначену подію позивач, вранці 03.05.2009 року, негайно повідомив за телефоном чергового Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області та страхову компанію. Прибувши на місце пригоди, працівники міліції провели огляд місця події та оформили інші відповідні документи. Автомобіль був доставлений на спеціалізоване СТО „Тойота центр”, розташоване в мікрорайоні „Вузівський” в м. Одесі, де 05.05.2009 року був оглянутий представником страхової компанії. Згідно із рахунком-фактурою № 000137898 від 13.05.2009 року, тільки вартість запчастин, які потребують заміни на авто склала суму 470795, 84 грн.
05.05.2009 року позивач з відповідною заявою звернувся до страхової компанії, до якої додав усі необхідні документи, але позивачу було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, з наступним формулюванням відмови, як не вжиття вичерпних заходів щодо недопущення самовільного руху автомобіля, окрім застосування стояночного гальма. Позивач вважає відмову у виплаті страхового відшкодування неправомірною, тому що відповідно до умов договору страхування (п.5.1.2.), злива, в результаті якої виникли пошкодження авто, є страховим випадком, який передбачає виплату страхового відшкодування.
Також зазначив, що його скарга від 26.05.2010 року страховою компанією була залишена без відповіді. Посилаючись на протиправну відмову у виплаті страхового відшкодування, позивач був вимушений вжити самостійних заходів щодо відновлення технічного стану свого автомобіля, а саме провів відновлювальний ремонт свого авто за власний рахунок на СТО, що розташоване по АДРЕСА_1 . Відповідно до накладних та актів виконаних робіт витрати на відновлювальний ремонт авто склали: в частині придбання запчастин –159 527 грн., в частині виконаних робіт – 8854 грн., а взагалі –168 381 грн., що не перевищує страхову суму за договором страхування (202 000 грн.). На підставі викладеного, посилаючись на положення ст.ст. 610-612, 623, 636, 636 ЦК України, ч.1 ст. 25 Закону України «Про страхування», позивач звернувся суду з дійсним позовом.
Дана справа неодноразово розглядалась судом.
Зокрема, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2012 року позов ОСОБА_1 було задоволено: стягнуто з Товариства з додатково відповідальністю Страхова компанія “Альфа Гарант” на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки за договором страхування в сумі 168 381 грн. та судовий збір у розмірі 214,6 грн.. Вирішено Питання про судові витрати (т.1, а.с.98-102).
Рішення суду першої інстанції від 04.07.2012 року було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.11.2012 року (т.1, а.с.152-154).
Ухвалою ВССУ від 17.04.2013 року (т.1, а.с.198-200) рішення суду 1-ї інстанції від 04.07.2012 року та ухвала суду апеляційної інстанції від 29.11.2012 року були скасовані з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Справа за авторозподілом була передана на розгляд судді Приморського районного суду м. Одеси Івченко В.Б., який 04.12.2015 року постановив ухвалу про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України (т.2, а.с.259).
Вищевказана ухвала суду від 02.12.2015 року була скасована апеляційним судом Одеської області ухвалою від 22.09.2016 року та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.3, а.с.24-25).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2017 року у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-гарант», треті особи – Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про відшкодування шкоди, та судових витрат було відмовлено.
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що позивачем при зверненні до страхової компанії на виконання договору страхування не було наданої відповідної довідки з гідрометеослужби. Належних та допустимих доказів на підтвердження своїх посилань щодо сильної зливи як підстави для страхового відшкодування позивачем до суду також надано не було.
Сам по собі самовільний рух автомобіля під час дощу (сповзання автомобіля у водойм) не відноситься до страхових випадків, передбачених чинним законодавством та договором, сам же факт того, що пройшов дощ, не можна вважатись настанням страхового випадку.
За таких обстави, суд прийшов до висновку, що дії страхової компанії щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування є правомірними, оскільки, механічні пошкодження, які були отримані автомобілем марки «Toyota Camry», чорного кольору, державний номер, НОМЕР_1 , виникли внаслідок сповзання даного автомобіля у водойм під час дощу, а не внаслідок дії стихійного лиха, а тому, підстави, передбачені умовами договору страхування для виплати страхового відшкодування відсутні.
Між тим суд вбачає, що позивач не був позбавлений можливості запобігти даній події, якщо залишив би свій автомобіль поодалік від берегу водойму, на більш твердому дорожньому покритті.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
У грудні 2018 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2017 року, відповідно до якої апелянт просить вказане рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Так, апелянт вказує, що суд при розгляді справи вийшов за межі позовних вимог, оскільки підставою для подання позову до суду позивачем стало неналежне виконання свої обов`язків страховником за договором страхування.
Зазначає, що відповідач неналежно виконав свої обовязки за договором страхування та листом від 03.08.2009 року відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування з формулюванням відмови, як невжиття вичерпних заходів щодо недопущення самовільного руху автомобіля, окрім засстосування стояночного гальма.
Разом з тим виходячи зі змісту рішення суду, рішення обгрунтовано зовсім з інших підстав, що, на думку апелянта, не мають відношення до предмета позову у справі.
07 березня 2018 року представником Публічного акціонерного товариства «дельта Банк» було подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , по якому відповідач просить апеляційну скаргу задовольнити частково, .з урахуванням роз`яснень ВССУ в ухвалі від 17.04.2013 року та умов договору страхування щодо зарахування коштів на рахунок вигородонабувача.
07 березня 2018 року на адресу суду надійшли письмові пояснення від ТОВ СК «Альфа-.гарант», відповідно до яких, відповідач просить апеляційну скаргу залишити без ьзадоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
При цьому посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги щодо підмінм предмету позову не відповідають дісності, оскільки зобов`язання страховника виникли з договору страхування. 
Також вказує, що твердження позивача щодо невмотивованості рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування не відповідає обставинам справи.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою від 25 лютого 2019 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1   на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-гарант», треті особи – Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про відшкодування шкоди, та судових витрат було відкрито.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.02.2019 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Розпорядженням № 5915 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 22.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О. В.
28 листопада 2019 року справу було прийнято до провадження головуючого судді Князюка О. В. та призначено до розгляду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

22 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №11349930000. Відповідно до якого, банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 32000 доларів США строком до 22 травня 2015 року під 13,5 % річних. У забезпечення виконання грошових зобов`язань ОСОБА_1 передав у заставу транспортний засіб - автомобіль марки «Toyota», рік випуску 2008, колір чорний, державний номер НОМЕР_1 (т.1, а.с.7-15).
22 травня 2008 року між Одеською філією ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» та позивачем був укладений договір № 06-VZ/05-133-04936 добровільного страхування наземного транспортного засобу, що є предметом застави - автомобілю марки «Toyota» модель «Camri», колір чорний, державний номер НОМЕР_1 , строком дії з 23 травня 2008 року по 22 травня 2009 року. Страхова сума за договором складає 202000 грн. (т.1, а.с.5-6).
З фотокарток, наданих до суду, та пояснень судом встановлено, що увечері з 2-го на 3-є травня 2009 року позивач, приїхавши на відпочинок, заливши автомобіль поблизу водойму, припаркувавши його біля берегу ставка с. Яськи Біляївського району Одеської області.
03 травня 2009 року під відбулось сповзання застрахованого автомобіля, який ОСОБА_1 увечері, залишив на березі ставку біля с. Яськи Біляївського району Одеської області, що потягло його часткове затоплення. Про зазначену подію позивач 03 травня о 08:30 повідомив за телефоном чергового Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області (т.1, а.с.18).
Протоколом огляду місця події було встановлено, що на відстані 3 метрів від правої кромки дороги на схилі берегу ставку розташований автомобіль марки «Toyota Camry», чорного кольору, державний номер, НОМЕР_1 , передня частина якого занурена у воду, а задня - знаходиться на березі. При огляді автомобілю механічних пошкоджень не виявлено, всередині автомобіль заповнений водою до заднього пасажирського сидіння (т,1 а.с.19-21).
Згідно довідки чергової частини УІМ Біляївського РВ УМВС України в Одеській області 03 травня 2009 року було прийнято повідомлення від ОСОБА_1 щодо затоплення автомобілю «Toyota Camry», державний номер НОМЕР_1 , за № НОМЕР_2 . При огляді транспортного засобу були виявленні пошкодження у вигляді: заповнення салону автомобілю водою, деформації заднього буксиру вального крюку та заднього бамперу (т,1 а.с.16).
За наслідками розгляду повідомлення ОСОБА_1 , 06 травня 2009 року був складений висновок ДАІ Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області за яким встановлено, що автомобіль марки «Toyota Camry», державний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 стояв на траві на ручному гальмі та після зливи було знесено до води передньою частиною. Внаслідок події автомобіль механічних пошкоджень не отримав, подія виникла внаслідок природного катаклізму (т.1, а.с.17).
Про настання події, яка сталась 03 травня 2009 року було повідомлено страхувальника - відповідача по справі, надані відповідні документи, що сторонами не оспорюється.
Листом №12/3179 від 03.08.2009 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» повідомила позивачу, що відповідно до умов Договору страхування автомобіль було застраховано від пошкодження та знищення внаслідок настання однієї з подій, що перелічені в розділі 5 згаданого договору. Однак, пошкодження автомобіля внаслідок самовільного руху під час дощу за будь-яких причин не відноситься ні до одного із страхових випадків, від настання яких здійснювалось страхування. Вказано, що п.3.1.11 Договору страхування передбачено, що до стразових випадків не відносяться і виплата страхового відшкодування не здійснюється при «халатності страхувальника або осіб, що свідомо допущені ним до керування ТЗ, зокрема: не вжиття всіх заходів, щоб не допустити самовільного руху транспортного засобу». Керуючись розділом 5, п.п.3.1.1 та п.3.1.11 Договору страхування ТДВ СК «Альфа-Гарант» подію, яка сталась 03 травня 2009 року, не визнала страховим випадком та відмовила у здійсненні страхового відшкодування (т.1, а.с.23, 69).
Згідно видаткових накладних та актів виконаних робіт витрати позивач на відновлюваний ремонт автомобілю марки «Toyota Camry», державний номер НОМЕР_1 , склали 168381 грн., з яких 159527 грн. (44248,00 грн. + 50650 грн. + 64629 грн.) витрати на придбання автозапчастин та 8854 грн. (3095 грн. + 4707 грн. + 1052 грн.) витрати на виконання робіт (т.1, а.с.30,31,33,34,36,37).

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не знайшли належного підтвердження під час судового розгляду.
Колегія повністю погоджується із відповідними висновками суду пршої інстанції з огляду на наступне.
Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Обов`язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику виникає у разі, якщо такий страховий випадок прямо передбачений умовами договору страхування; якщо ж подія, що настала, не може бути кваліфікована як страховий випадок відповідно до вимог договору страхування або закону, обов`язок у страховика здійснити страхову виплату не виникає.
Згідно пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.
Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.
Підстави для відмови виплати страхової суми передбачені ст. 991 ЦК України та положеннями ст.26 Закону України «Про страхування».
За положеннями ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком визнається подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Відповідно до положень п. 5.1. Договору № 06-VZ/05-133-04936 добровільного страхування наземного транспортного засобу, що є предметом застави від 22.05.2008 року, залежно від характеру страхового випадку і обставин, за яких він мав місце, настання страхового випадку має бути підтверджено документами, які надаються страхувальником:
П. 5.1.2. у разі пошкодження транспортного засобу внаслідок пожежі або стихійного лиха – довідки із органів щодо події внаслідок якої було пошкоджено чи втрачено предмет застави. 
Згідно п. 5.1.4. Договору № 06-VZ/05-133-04936 добровільного страхування наземного транспортного засобу, що є предметом застави від 22.05.2008 року, страховим випадком визнається пошкодження, знищення транспортного засобу та/або додаткового обладнання, внаслідок випадкових подій, до яких відноситься: стихійні лиха (зокрема, злива).
У матеріалах справи наявні чотири довідки різних гідрометеослужб, а саме:
1. Українського гідрометеорологічного центру Міністерства надзвичайних ситуацій України від 12.06.2012 року №01-20, за якою 02-03 травня на території Одеської області пройшли грози, зливові дощі, кількість опадів за день 2 травня становила 1-15 мм, ніч 3 травня 5-7 мм (т.1, а.с.86);
2. Міністерства надзвичайних ситуацій України від 23 жовтня 2012 року №02-10211/163, за якою 2-3 травня 2009 року на території Одеської області пройшли зливові дощі з грозами, кількість опадів за день 2 травня становила 1-15 мм, за ніч 3 травня 5-7 мм (т.1, а.с.138);
3.Українського гідрометеорологічного центру Міністерства надзвичайних ситуацій України від 30.10.2012 року №01-20/2289, за якою 02-03 травня на території Одеської області пройшли грози, зливові дощі, кількість опадів за день 2 травня становила 1-15 мм, ніч 3 травня 5-7 мм.(т.1, а.с.140);
4. Гідрометеорологічного центру Чорного та Азовського морів від 21.06.2012 року №347/04-116, за якою 2-3 травня 2008 року в районі с. Яски Біляївського району Одеської області спостерігались наступні погодні умови: 2 травня невеликий дощ, кількість опадів 0,4-2,00 мм, 3 травня – дощ, максимальна кількість опадів склало 8 мм. В зазначений період по Одеській області місцями спостерігався сильний дощ, тому в с. Яськи де немає пункту метеоспостереження, кількість опадів могла бути більшою, чим відмічено найближчими метеостанціями (т.1, а.с.148).
Суд першої інстанції, надаючи оцінку наявним довідкам, дійшов вірного висновку, що усі вони підтверджуються факт, що в с. Яськи Біляївського районну Одеської області метеорологічна станція гідрометеорологічної служби МНС відсутня. Та, що з усіх наявних в матеріалах справи довідках гідрометеослужб вбачається, що в зазначений період на території Одеської області пройшли зливові дощі, за окремими даними наведеними в зазначених довідках кількість опадів становила 1-15 мм, тобто максимальна межа становила опадів 15 мм і то це було 2го травня.
Колегія погоджується із висновками суду першої інстанції, що дощ з кількістю опадів, який пройшов 2 та 3 травня 2009 року, не можливо класифікувати як метеорологічну надзвичайну ситуацію, пов`язану з атмосферними опадами, зокрема, з сильною грозою чи дощем. Межа опадів є нижчою ніж та, що передбачена Класифікатором надзвичайних ситуацій.
Отже, дощ, що пройшов 2 та 3 травня 2009 року не можливо віднести до стихійного лиха (такого як злива), з огляду на викладене, суд вбачає, що страховий випадок, на який посилається позивача, передбачений розділом 5 Договору страхування, не настав і страховик не зобов`язаний нести відповідальність та здійснювати виплату страхового відшкодування за подію у вигляді сильного дощу.
Колегія не приймає доводи апеляційної скарги, що відповідач неналежно виконав свої обовязки за договором страхування та листом від 03.08.2009 року відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки позивачем при зверненні до страхової компанії на виконання договору страхування не було наданої відповідної довідки з гідрометеослужби. Належних та допустимих доказів на підтвердження своїх посилань щодо сильної зливи як підстави для страхового відшкодування позивачем до суду також надано не було.
Сам по собі самовільний рух автомобіля під час дощу (сповзання автомобіля у водойм) не відноситься до страхових випадків, передбачених чинним законодавством та договором, сам же факт того, що пройшов дощ, не можна вважатись настанням страхового випадку.
За таких обстави, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що дії страхової компанії щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування є правомірними, оскільки, механічні пошкодження, які були отримані автомобілем марки «Toyota Camry», чорного кольору, державний номер, НОМЕР_1 , виникли внаслідок сповзання даного автомобіля у водойм під час дощу, а не внаслідок дії стихійного лиха, а тому, підстави, передбачені умовами договору страхування для виплати страхового відшкодування відсутні.
Крім цього, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.
Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Підстави для скасування рішення суду відсутні.
За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).
Оскільки колегія суддів відхилила апеляційну скаргу, судові витрати за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до  Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-гарант», треті особи – Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про відшкодування шкоди, та судових витрат
– залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст Постанови складено 10 квітня 2020 року.

Головуючий:                                                                                О. В. Князюк

Судді:                                                                  А. П. Заїкін

О. М. Таварткіладзе