Постанова 
Іменем України 
28 травня 2020 р.
м. Київ
 
справа №147/453/17
провадження № 51-6386 км 19 
 
Верховний Суд  колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого             ОСОБА_1 ,
суддів:                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
секретаря 
судового засідання ОСОБА_4 ,
за участю:
прокурора                  ОСОБА_5 ,
захисників                ОСОБА_6 і ОСОБА_7  (в режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника        ОСОБА_6 на вироки Вінницького міського суду Вінницької області від                03 жовтня 2018 року та Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2019 року щодо ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 на вирок Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2019 року щодо ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017020300000028, за обвинуваченням
 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Джугастра Крижопільського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше в силу ст. 89 КК України не судимого,
 
та
 
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця с. Джугастра Крижопільського району Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
 
кожного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.
 
Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і встановлені ними обставини
 
Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2018 року засуджено: 
-           ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_9 зараховано у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 07 квітня 2017 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
 
-           ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_8 зараховано у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 07 квітня 2017 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
 
Вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів у провадженні.
 
Вінницьким апеляційним судом 13 листопада 2019 року вищезазначений вирок місцевого суду скасовано в частині призначеного покарання і постановлено свій вирок, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України  ОСОБА_8 за сукупністю злочинів шляхом повного складання покарання, призначеного вироком Тростянецького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2017 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 9  років 4 місяці з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
 
Визнано винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
У решті вирок залишено без змін.
 
За вироком суду ОСОБА_8 та ОСОБА_9 засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 реалізовуючи свій злочинний умисел на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_10 , який у них виник            ввечері 4 лютого 2017 року, за місцем проживання останнього, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , під час розпивання спиртних напої. 05 лютого 2017 року, приблизно о 04 год. ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , маючи умисел на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, підійшли до житлового будинку ОСОБА_10 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , розбудили господарку та попросили відчинити вхідні двері до будинку під приводом отримання ліків. Після того, як потерпіла відчинила вхідні двері будинку, ОСОБА_9 завдав їй удар кулаком в голову, від якого вона впала на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_9 завдав ще декілька ударів кулаками в голову ОСОБА_10 . В цей час ОСОБА_8 , який також зайшов до будинку, шукав гроші в кімнатах житлового будинку. Не знайшовши їх, ОСОБА_8 підійшов до лежачої на підлозі прохідної кімнати ОСОБА_10 та завдав їй декілька ударів ногами в тулуб. Після цього, залишивши потерпілу лежати на підлозі веранди, ОСОБА_8 знову пройшов до житлового будинку, де в одній із кімнат в книзі «Біблія» відшукав та забрав гроші в сумі 2500 грн, а ОСОБА_9 , реалізовуючи свій злочинний умисел на відкрите заволодіння чужим майном, з ліжка однієї із кімнат забрав мобільний телефон ОСОБА_10 марки «NОМІ-І-177-metal», вартістю 606,35 грн. В результаті злочинних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 потерпілій          ОСОБА_10 було спричинено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я та вони відкрито заволоділи майном потерпілої на суму 3106,35 грн.
 
Вимоги касаційних скарги та узагальнені доводи осіб, які їх подали
 
Захисник ОСОБА_7 у касаційній скарзі порушує питання про скасування вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_9 та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції у зв`язку невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості. Стверджує, що зазначений вирок є незаконним і ухвалений з недодержанням принципу справедливості. Зазначає, що апеляційний суд не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують покарання та характеризуючі дані засудженого.
 
Захисник ОСОБА_6 порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_8 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та  істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує на те, що дії її підзахисного кваліфіковано неправильно, а судові рішення не відповідають вимогам ст. 370 КПК України. Зазначає про неправильну оцінку доказів судами першої та апеляційної інстанцій, у зв`язку з чим, не встановлені достатні докази для доведеності винуватості ОСОБА_8 . Вказує на те, що слідчий експеримент з фототаблицями до нього (т.2 а.с. 60-62) проведено за відсутності захисника         ОСОБА_8 , чим порушеного його право на захист. Просить провадження щодо ОСОБА_8 закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.187 КК України. 
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_6 підтримали касаційні скарги та просили їх задовольнити. 
 
Прокурор  вважає касаційні скарги захисників необґрунтованими і просить їх залишити без задоволення.
 
Мотиви Суду
 
Заслухавши доповідь судді, позицію учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла такого висновку. 
 
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
 
Суд касаційної інстанції відповідно до вимог частини 1 ст. 433 КПК України перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
 
Відповідно до ст. 94 КПК України  оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суд дотримався вимог зазначеного закону.
 
Висновок суду про доведеність винуватості  ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 187 КК України, не оспорюється. 
 
Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, з проникненням, відповідає обставинам, встановлених судом під час розгляду кримінального провадження, та підтверджений ретельно перевіреними у судовому засіданні і детально наведеним у вироку доказами, яким суд дав належну оцінку, і є обґрунтованим. 
 
Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_8 та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, суд обґрунтовано послався на показання потерпілої  ОСОБА_10 про те, що 05 лютого             2017 року, о 04 год ранку в її будинок у вікно постукав ОСОБА_9 та попросив ліки. Коли відчинила двері, її одразу штовхнули, і вона впала, а ОСОБА_9 став їй завдавати удари по голові, а ОСОБА_8 в цей час шукав в будинку гроші. Потім ОСОБА_8 став завдавати їй удари по тулубу. Після вони заволоділи її грошима в сумі 2500 грн., які лежали в книзі «Біблія» та мобільним телефоном. Потерпіла впевнено вказала на  ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , як на осіб, які відносно неї вчинили розбійний напад.
Відповідно до встановлених обставин, суди обґрунтовано не знайшли підстав для сумніву в достовірності показань потерпілої у цілому та обґрунтовано поклали їх в основу вироку. 
 
Обставин, які б ставили під сумнів достовірність цих показань, за результатами судового розгляду, не встановлено.
 
Окрім того, судом першої інстанції правильно зазначено, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , даними, які містяться: у протоколі огляду місця події з фототаблицею від 05.02.2017 року; у висновках експертів №124 від 07.02.2017 року, №48 від 13.02.2017 року та № 54 від 17 лютого 2017 року; у протоколі проведення слідчого експерименту з фототаблицею від 11.04.2017 року за участю ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; у протоколах пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам від 13 лютого 2017 року, відповідно до яких потерпіла          ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , як осіб, які 05 лютого    2017 року застосувавши до неї насильство, забрали гроші та мобільний телефон; у протоколі слідчого експерименту від 17 лютого 2017 року за участю потерпілої       ОСОБА_10 ; у висновку дактилоскопічної експертизи №240-Д від       18.04.2017 року згідно якого із місця вчинення злочину вилучені сліди рук ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ;  у протоколі огляду предмету та фототаблиці до нього від         05.02.2017 року; даними, які містяться у повідомленні з мережі ломбардів «Комод», відповідно до якого мобільний телефон NОМІ ІМЕІ: НОМЕР_1 був закладений до ломбарду 05.02.2017 року громадянкою ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 телефон інкасовано та реалізовано.
 
Доводи захисника  ОСОБА_6 про те, що слідчий експеримент за участю   ОСОБА_8 від 11 квітня 2017 року проведено за відсутності захисника останнього, чим порушеного його право на захист, є безпідставними. З матеріалів провадження (т.2 а.с. 60-62) вбачається, що даний експеремент був проведений за участю захисника ОСОБА_8 – адвоката  ОСОБА_19 , що було підтверджено у суді першої інстанції свідками ОСОБА_13 і ОСОБА_11 , які були понятими.
 
Під час апеляційного розгляду суд дав належну оцінку кожному з досліджених доказів та їх сукупності у взаємозв`язку, а також перевірив і детально проаналізував усі доводи засудженого, аналогічні наведеним у касаційній скарзі захисника  щодо безпідставності засудження ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину.
Оцінивши всі зібрані докази відповідно до ст. 94 КПК України з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий та апеляційний суди дійшли обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дії за ч. 3             ст. 187 КК України. 
 
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними  підставами для скасування чи зміни судових рішень в касаційних скаргах не наведено та колегією суддів не встановлено.
 
Покарання засудженому ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК України, воно є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.
 
Що стосується доводів касаційної скарги захисника ОСОБА_7 про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого  ОСОБА_9 через суворість, то колегія суддів дійшла наступного висновку.
 
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
 
Вказані вимоги закону при призначенні покарання  ОСОБА_9 судом дотримано.
 
Так, вид і розмір покарання засудженому обраний у відповідності до вимог закону, з урахуванням характеру та ступеня суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, даних про особу засудженого, а також усіх обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання. 
 
Як убачається зі змісту вироку, суд апеляційної інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, дані про особу  ОСОБА_9 , який раніше не судимий,. характеризуються негативно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, не виявляє ознак алкоголізму, виявляє ознаки зловживання алкоголем, має на утриманні малолітню дитину. Обставинами, які пом`якшують покарання, суд апеляційної інстанції визнав повне визнання вини, щире каяття, відшкодування шкоди, а обставини, які обтяжують покарання, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння та вчинення злочину щодо особи похилого віку.
 
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов  правильного висновку про необхідність призначення  ОСОБА_9 більш суворого покарання, ніж було визначено вироком суду першої інстанції. За таких обставин апеляційний суд обґрунтовано призначив засудженому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції передбаченої ч. 3 ст. 187 КК України, належно мотивувавши таке рішення. У касаційній скарзі захисника не наведено обставин, які б знижували ступінь тяжкості вчиненого ним злочину табули б достатніми підставами для пом`якшення призначеного  ОСОБА_9 покарання.
 
Призначене ОСОБА_9 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів. 
 
Отже, підстав для задоволення касаційних скарг захисників   ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не встановлено.
 
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України, Суд
 
у х в а л и в:
 
Вироки Вінницького міського суду Вінницької області від 03 жовтня 2018 року та Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2019 року щодо  ОСОБА_8  та  ОСОБА_9 залишити без зміни, касаційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 – без задоволення.
 
Постанова Верховного Суду є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
С у д д і:
 
ОСОБА_1                                              ОСОБА_2                                                ОСОБА_3