ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 червня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/10626/19	
                                                                                Суддя 1-ї інстанції – Олійник В.М.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Сафронової С.В., Мельника В.В.,     
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Міністерства оборони України
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року у справі  за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа: Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, Амур-Нижньодніпровський районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки про скасування рішення та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:
-  скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних виплат від 11.05.2019 року №55, щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ;
- стягнути на користь ОСОБА_1 з Міністерства оборони України різницю у розмірі одноразової допомоги по другій групі інвалідності, яка складає на 01 липня 2019 року 580800,00 грн. у сумі 340800,00 грн.;
- стягнути з Міністерства оборони України моральну шкоду у розмірі 680000,00 грн.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Міністерства оборони України різницю у розмірі одноразової допомоги по другій групі інвалідності у сумі 340800,00 грн. (триста сорок тисяч вісімсот гривень нуль копійок).
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Міністерство оборони України оскаржило його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності, виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється. Враховуючи те, що первинно позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності 06 лютого 2017 року, а повторний огляд проведено 13 березня 2019 року, тобто після спливу дворічного строку, то підстави для виплати позивачу одноразової грошової допомоги за ІІ групу інвалідності відсутні.
В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу Міністерство оборони України підтримало вимоги, викладені в апеляційній скарзі, просило її задовольнити та скасувати рішення суду першої інстанції.
В судове засідання апеляційної інстанції сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, а тому відповідно до ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  проходив військову службу у лавах ЗСУ з 13.05.2014 року по 20.05.2015 року. 
Відповідно до копії посвідчення серії УБД, виданого 17.03.2016 року, ОСОБА_1 є особою, що має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій.
Згідно з випискою з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №721570 під час первинного огляду позивачу з 06.02.2017 року встановлено ІІІ групу інвалідності, спричинену внаслідок мінно-вибухової травми, що призвела до контузії, захворювання  пов`язане із захистом Батьківщини. 
Відповідно до копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №222009, позивачу з 01.03.2019 року встановлено ІІ групу інвалідності, захворювання пов`язане із захистом Батьківщини.
Згідно копії посвідчення  серії НОМЕР_1 , виданого 13.03.2019 року, ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.
У зв`язку з отриманням інвалідності ІІІ групи позивач у липні 2017 року отримав одноразову грошову допомогу в сумі 240  000,00 грн., що підтверджується копією виписки по картці позивача.  
ОСОБА_1 звернувся до  Міністерства оборони України із проханням виплати йому одноразової допомоги у зв`язку з отриманням ІІ групи інвалідності внаслідок поранення та захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.
Відповідно до Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 11 травня 2019 року №55, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки ОСОБА_1 ІІ групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ІІІ групи інвалідності. Зазначено, що допомога у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності виплачена в сумі 240000,00 грн.
Позивач не погоджується з таким рішенням відповідача, звернувся до суду з адміністративним позовом.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення виходить з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII  (далі - Закон №2011).
Частиною 1 статті 16 Закону №2011 (в редакції на момент встановлення інвалідності вперше) встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим  Законом  мають право на її отримання.
Відповідно до п. 4 ч. 2 статті 16 Закону №2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Згідно з п. «б» ч. 1 статті 16-2 Закону №2011 (в редакції, чинній на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Частинами 2, 4 ст.16-3 Закону №2011 (в редакції, чинній на час первинного встановлення групи інвалідності) передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
З аналізу наведених норм Закону вбачається, що законодавство допускає можливість виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності, проте при зміні групи інвалідності протягом двох років з моменту її первинного встановлення.
Що стосується дотримання позивачем дворічного строку, то з матеріалів справи вбачається, що первинно ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності 06 лютого 2017 року.
Дворічний строк, передбачений частинами 2, 4 ст.16-3 Закону №2011, для виплати грошової допомоги у разі встановлення військовослужбовцю вищої групи інвалідності спливає 06 лютого 2019 року.
Водночас, позивач з 06.02.2019 р. по 26.02.2019 р. перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КЗ «Дніпропетровський обласний госпіталь ветеранів війни» ДОР, про що свідчить наявна в матеріалах справи виписка із медичної картки стаціонарного хворого №405. (а.с.35)
Погіршення стану здоров`я позивача, яке у подальшому стало підставою для встановлення IІ групи інвалідності, зафіксовано з 06.02.19 року, тобто до закінчення двохрічного строку встановленого законодавством.
28 лютого 2019 року зазначеним вище лікувальним закладом ОСОБА_1 направлено на медико-саціально-експертну комісію (МСЕК). (а.с.29)
13 березня 2019 року було проведено огляд позивача і встановлено йому з 01 березня 2019 року ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта медико-соціальною експертною комісією. (а.с.24)
Відтак, враховуючи те, що погіршення стану ОСОБА_1 , що стало підставою для встановленні ІІ групи інвалідності, зафіксовано з 06.02.19 року, тобто до закінчення двохрічного строку встановленого законодавством, то він не може зазнавати жодних негативних наслідків від того, що огляд не відбувся до 06 лютого 2019 року.
Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку, що дворічний строк, передбачений пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII було додержано, отже позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, з урахуванням раніше виплаченої суми.
Щодо позовної вимоги про стягнення з Міністерства оборони України моральної шкоди у розмірі 680000,00 гривень, колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 56 Конституції України  передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з ч.1 та ч.2  ст.23 Цивільного кодексу України  особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч. 3  ст. 23 Цивільного кодексу України  моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Водночас позивачем не надано жодних доказів заподіяння йому моральних страждань протиправною поведінкою відповідача по справі, зокрема, доказів настання втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.
Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 680000,00 грн.
Враховуючи вищевикладене, вірним є висновок суду першої інстанції, що позовна вимога щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 680000,00 є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321,322 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року –  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

   
Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник