ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/17677/18                                               Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Келеберда В.І.,                                                                                                                                                     Суддя-доповідач Кобаль М.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2020 року                                                                                           м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                               Кобаля М.І.,
суддів                                        Бужак Н.П., Костюк Л.О., 
при секретарі                               Горяіновій Н.В.
за участю
представника відповідача:     Примак А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання виплатити грошову допомогу, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – Позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі – Відповідач, МО України) у якому просив: 
- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу;
-- зобов`язати МО України здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, відповідно до вимог пункту  «б» частини 1 статті 16-2 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року позов задоволено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останнє просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, який прибув у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати, виходячи з наступного. 
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України,  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , починаючи з 13.02.1987 року по 24.05.1988 року проходив військову службу в Збройних Силах Радянського Союзу в складі діючої армії в період бойових дій при Військовій частині НОМЕР_1 в Демократичній Республіці Афганістан (а.с.21-22 на звороті).
Наведені обставини підтверджуються копією довідки, виданої Ірпінсько-Бучанським об`єднаним міським військовим комісаріатом Київської області від 22.10.2015 року №1332 (а.с.18) та копією військового квитка серія НОМЕР_2 (а.с.21-23).
Згідно з копією акту судово-медичного дослідження (обстеження) від 16.05.2012  року №13/В, встановлено факт поранення позивача отриманого під час виконання інтернаціонального обов`язку в республіці Афганістан. Виявлені при огляді рубці можуть являтись результатом загоювання уламкових поранень, можливо отриманих в строк та при обставинах вказаних обстежуваним (а.с.17).
Згідно витягу з протоколу засідання  № 953 від 17.07.2012 Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, трав, каліцтв, поранення ОСОБА_1 , пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії (а.с.16).
На підставі довідки до акту огляду медико-соціальною експертною службою серії КИО-1 № 0401324 від 14.06.2012 року, позивачу вперше була встановлена ІІІ група інвалідності, у зв`язку з пораненням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби під час перебування в країнах, де велись бойові дії  (а.с.14).
З тих самих підстав, починаючи з 23.02.2015 року ОСОБА_1 була встановлена ІІ група інвалідності, що підтверджується копією  довідки до акту огляду медико-соціальною експертною службою  серії АВ № 0200309 від 23.02.2015  року (а.с.15).
Після встановленої інвалідності позивач звернувся до відповідача із заявою про отримання одноразової грошової допомоги.
За результатом розгляду вперше поданих позивачем документів, листом від 09.12.2015 року № 248/3/6/3855 МО України відмовило ОСОБА_1 у виплаті  одноразової допомоги, у зв`язку з тим, що останній був звільнений зі строкової військової служби в 1988 році та інвалідність первинно отримав у 2012 році, а після 2014 році під час повторного огляду вищу групу інвалідності (змінено причину інвалідності), то право на отримання одноразової грошової допомоги немає (а.с.24).  
Позивач дані дії оскаржив в судовому порядку. 
Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 30.05.2016 року, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2016 року в справі № 760/2244/16-а, зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності ІІ, що настала внаслідок поранення (контузії) та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 та статей 16-16-3 Закону у розмірі, встановленому законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.  В решті позовних вимог відмовлено (а.с.25-29).
У 2016 році ОСОБА_1 повторно звернувся до Ірпінсько-Бучанського об`єднання міського військового комісаріату Київської області із заявою, й відповідними документами для направлення розпоряднику бюджетних коштів - МО України про призначення йому одноразової грошової допомоги по інвалідності ІІ групи.
16.09.2016 року, за результатами повторного розгляду заяви ОСОБА_1 , Комісія з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги МО України, і, як вбачається з пункту 12 копії  Витягу протоколу, на підставі протоколу № 79 прийняла рішення про необхідність повернення документів на доопрацювання, мотивувавши своє рішенням тим, що позивач не подав документ, що свідчить про причини та обставини поранення, а також про встановлення інвалідності протягом трьох місяців з часу звільнення зі служби, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.32).
Вказане рішення МО України стало підставою для повторного звернення позивача до суду за захистом своїх прав.
За наслідком розгляду звернення позивача до суду, постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 12.10.2017 року в справі № 760/20297/16-а, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17.04.2018 року, визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо нерозгляду заяви позивача відносно призначення одноразової грошової допомоги позивачу, як військовослужбовцю, який отримав ІІ групу інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у відповідності до положень Порядку № 975 та зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву позивача про призначення одноразової грошової допомоги та прийняти рішення відповідно до постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 та статті 16 Закону. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.33-43).
У 2018 році позивач втретє подав через Ірпінсько-Бучанське об`єднання  міського військового комісаріату Київської області заяву з відповідними документами з метою отримання одноразової грошової допомоги на підставі Закону та Порядку № 975.
На виконання постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 12.10.2017 року в справі № 760/20297/16-а, Протоколом комісії МО України  з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 31.08.2018 року № 89  відмовлено у виплаті ОСОБА_1 одноразової допомоги (а.с.13).
Вважаючи вищезазначене рішення протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, дійшов висновку, що для належного захисту порушеного права позивача необхідно вийти за межі позовних вимог, скасувати оскаржуване рішення та зобов`язати МО України повторно розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 .
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Згідно статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом розгляду даної справи є законність дій МО України під час прийняття рішення про відмову позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги. Тобто, під час прийняття Протоколу комісії МО України  з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 31.08.2018 року № 89, яким відмовлено у виплаті ОСОБА_1 одноразової допомоги.
Так, підставами відмови на які посилався відповідач в оскаржуваному рішенні: 
- інвалідність ОСОБА_1 встановлено понад 3-х місячний термін;
- зміна групи інвалідності ОСОБА_1 відбулася понад двохрічний термін;
- відсутність документу, що свідчить про причину та обставини поранення, оскільки акт судово-медичного дослідження від 16.05.2012 року №13/в та висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 17.05.2012 № 953 – не є документами, що свідчать про обставини поранення. МО України наголошено, що висновок про причинний зв`язок поранення складається у формі документів, передбачених пунктами 21.7 та 21.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402.
Як встановлено колегією суддів апеляційної інстанції, судом першої інстанції надано оцінку спірним відносинам станом на момент звернення позивача до відповідача втретє, проте застосовано норми права, які діяли на момент первинного звернення позивача.
Отже, під час розгляду даної справи суду апеляційної інстанції необхідно встановити:
- правомірність дій відповідача під час відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги 
- законність рішення, яким позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, а саме: Протоколу комісії МО України  з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 31.08.2018 року № 89, незважаючи на те, що вказане рішення позивачем не оскаржується.
Відносно правомірності дій МО України  під час відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
На виконання вимог Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постановою Кабінетом Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі по тексту - Порядок № 975).
Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Також, пунктом 13 Порядку № 975 встановлено, що розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Надаючи оцінку діям МО України щодо розгляду документів позивача для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням інвалідності, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до пункту 13 Порядку № 975 розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих військовослужбовцем для призначення і виплати одноразової грошової допомоги   повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), що відповідачем і було зроблено.
Так, МО України дотрималося обов`язку прийняття відповідного рішення на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплат одноразової грошової  допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України 25.12.2013 року № 975.
Зазначене підтверджується Протоколом комісії МО України  з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 31.08.2018 року № 89, яким відмовлено у виплаті ОСОБА_1 одноразової допомоги.
Таким чином, в цій частині позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.
Надаючи правову оцінку законності рішення МО України, яке оформлено Протоколом комісії МО України  з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 31.08.2018 року № 89, і яким позивачу відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як вже вище зазначалося, відповідачем зазначено 3 підстави для відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги.
1) Щодо інвалідності, яка встановлена ОСОБА_1 понад 3-х місячний термін, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу»  (далі - Закон №2232-ХІІ).            
Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).
Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 (Офіційний вісник України, 2008 року, №39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року №284 (Офіційний вісник України, 2007 року, № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 року, № 89, ст. 3255);
допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до пункту 3 Порядку №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, станом на час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права на отримання грошової допомоги є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, а саме: станом на 23.02.2015 року.
Так, частиною 1 статті 16 Закону №2011-XII, передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
У відповідності до пунктів 5 та 6 частини 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема:
- встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;
- встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби;
- встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
Важливою умовою для правильного тлумачення наведених норм статті 16 Закону №2011-XII є розуміння видів військової служби, визначених Законом №2232-ХІІ.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону №2232-XII проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону №2232-ХІІ існують такі види військової служби:
ь строкова військова служба;
ь військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;
ь військова служба за контрактом осіб рядового складу;
ь військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;
ь військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);
ь військова служба за контрактом осіб офіцерського складу.
Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.
В контексті спірних правовідносин саме частина 6 статті 16 Закону №2011-XII є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги особам, які проходять строкову військову службу, зокрема:
- особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовці строкової військової служби;
- визначений час настання інвалідності - період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби;
- відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення зі служби.
Аналогічне правило закріплено у підпункті 2 пункту 6 Порядку №975, зокрема, військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Як вбачається з матеріалів справи та з Протоколу МО України № 89 від 31.08.2018 року, ОСОБА_1 є рядовим строкової військової служби  у запасі.
Таким чином, пунктом 6 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.
У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.
Аналогічні правові висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах містяться у постановах Верховного Суду від 26 червня 2018 року в справі № 750/5074/17, від 25.04.2019 року в справі 806/2192/18, від 26.06.2019 року в справі 641/8966/16-а та ін.
Тобто, подібні правовідносини мають сталу правову позицію касаційної інстанції. 
Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на викладене, судом встановлено, що з моменту звільнення позивача зі строкової військової служби до встановлення інвалідності останнього, навіть ІІІ групи (14.06.2012 року) минуло 24 роки, відтак, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону №2011-ХІІ у позивача відсутнє.
2) Щодо зміни групи інвалідності ОСОБА_1 , яка відбулася понад двохрічний термін, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
З огляду на вищевикладене, судом апеляційної інстанції встановлено, що з моменту звільнення позивача зі строкової військової служби минуло 24 років, відтак право на отримання одноразової грошової допомоги за статтею 16 Закону №2011-ХІІ у позивача відсутнє.
Крім того, суд звертає увагу, що вид військової служби позивача відповідає визначенню «строкова військова служба», і не відноситься до «військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період», з огляду на наступне.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби передбачено Законом №2232-ХІІ.
Пунктом 2 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення проведення мобілізації» від 27 березня 2014 року №1169-VII у статті 2 Закону №2232-ХІІ частину четверту після абзацу другого доповнено новим абзацом такого змісту: «військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період».
Таким чином, лише у 2014 році Закон №2232-ХІІ був доповнений поняттям «військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період», відтак, проходити таку службу у період з 13.02.1987 року по 24.05.1988 року, в Демократичній Республіці Афганістан, позивач de facto не міг.
Також, суд зазначає, що після встановлення позивачу ІІ групи інвалідності (23.02.2015 року), у останнього відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги, з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, який набрав чинності з 01.01.2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У свою чергу, положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011 застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014 року.
Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 р. № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017 року) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011 доповнено абзацом другим такого змісту: 
«У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Отже, суд зазначає, що обидві вищезазначені норми передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності.
З огляду на вказану правову позицію та враховуючи, що первинна група інвалідності позивачу була встановлена у 2012 році, і позивач не отримував виплати одноразової грошової допомоги за встановлення ІІІ групи, суд доходить висновку про протиправність висновків  МО України викладених у Протоколі № 89 від 31.08.2018 року, адже вказані мотиви мають місце лише під час виплати різниці між встановленими групами інвалідності (коли відбулося збільшення групи інвалідності) в межах 2 років, відповідно до чинних правових норм.
Отже, вказана підстава для відмови позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги є необґрунтованою, проте, не є самостійною та достатньою для визнання протиправними дій відповідача та скасування Протоколу № 89 від 31.08.2018 року.
3) Щодо відсутності документу, який свідчить про причину та обставини поранення, оскільки акт судово-медичного дослідження від 16.05.2012 року №13/в та висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 17.05.2012 № 953 – не є документами, що свідчать про обставини поранення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, МО України наголошено, що висновок про причинний зв`язок поранення складається у формі документів, передбачених пунктами 21.7 та 21.8 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402.
Згідно з пунктом 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
При цьому, пунктом 11 Порядку № 975 визначено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Водночас, статтею 16-4 Закону № 2011-XII передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: 
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; 
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; 
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); 
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Таким чином, подання зазначених у пункті 11 Порядку № 975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у статті 16-4 Закону № 2011-XII (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.
При цьому, Порядок № 975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
Щодо того, чи може вважатися витяг з протоколу засідання військово-лікарської комісії належним документом, який свідчить про причини та обставини поранення, колегія суддів звертає увагу, що Порядок № 975 не визначає, який саме документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо) повинна подати особа, яка звертається за отриманням одноразової грошової допомоги, на підтвердження обставин причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва).
Відповідно до п. 21.21 Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 (надалі за текстом - Положення № 402) за наявності тілесних ушкоджень (відсутність кінцівки, дефекти кісток черепа, рубці після поранень, наявність чужорідних тіл) у колишніх військовослужбовців - учасників бойових дій у роки Великої Вітчизняної війни, в інші періоди ведення бойових дій, у тому числі при проходженні військової служби в країнах, де велися бойові дії, а також у колишніх військовополонених у разі відсутності даних про їх медичний огляд військово-лікарськими комісіями з цього приводу в період військової служби ці особи, незалежно від причини звільнення із Збройних Сил і ступеня придатності до військової служби у даний час, для встановлення характеру і давності тілесних ушкоджень за направленням військового комісара підлягають огляду судово-медичним експертом (за необхідності після обстеження у лікувально-профілактичному закладі). Результати медичного обстеження судово-медичним експертом заносяться в акт судово-медичного дослідження (висновок експерта) за наслідками поранення та разом з іншими документами, що підтверджують факт отримання поранення (контузії, травми або каліцтва), довідкою про проходження військової служби і перебування у частинах діючої армії, з посиланням на Перелік країн, посвідченням учасника бойових дій, військово-обліковими і медичними документами направляються до штатних військово-лікарських комісій для встановлення причинного зв`язку поранення (каліцтва).
Згідно п. 21.3 зазначеного Положення причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні військово-лікарські комісії; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні військово-лікарські комісії цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19.
Пунктом 21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402 визначено, що постанови військово-лікарських комісій про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях:
в) «Поранення (травма, контузія, каліцтво), одержане в результаті нещасного випадку, пов`язане з проходженням військової служби» - якщо воно одержане за обставин, не пов`язаних з виконанням обов`язків, або одержане внаслідок правопорушення.
г) «Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії» - якщо захворювання виникло, поранення (контузія, травма, каліцтво) одержане в період перебування в країнах, де велись бойові дії (Перелік країн затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (із змінами), і військовослужбовець визнаний учасником бойових дій.
Відповідно до п. 21.7 Положення № 402 постанова військово-лікарських комісій про причинний зв`язок поранення (травми, контузії, каліцтва) приймається відповідно до висновку, зазначеного в довідці про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), або засвідченої копії Акта про нещасний випадок (додаток 1 до Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23 лютого 2001 року за № 169/5360 (зі змінами), у яких зазначаються обставини отримання поранення (контузії, травми, каліцтва).
Згідно п. 21.8 Положення № 402 при медичному огляді військовослужбовців, колишніх військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на збори, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) до введення в дію Положення про військово-лікарську експертизу та медичний огляд у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 4 січня 1994 року № 2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 липня 1994 року за № 177/386, і не мають довідки, виданої військовою частиною, ВЛК можуть бути прийняті до уваги достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) (записи про первинне звернення по медичну допомогу із зазначенням обставин одержання поранення (травми), витяг із історії хвороби, матеріали службового розслідування, дізнання, досудового слідства за фактом поранення (травми) та інші медичні або військово-облікові документи).
З огляду на викладене, відсутність у абзаці 6 п. 11 Порядку № 975 вказівки про якийсь конкретний документ (військово-облікові документи, медична довідка, акт розслідування, архівна довідка, виписка з історії хвороби, тощо), який свідчить про причини та обставини поранення говорить про те, що в кожному конкретному випадку це можуть бути різні документи, які достовірно свідчать про причини та обставини поранення.
Отже, відсутність висновків службового розслідування та акту розслідування не може бути підставою для відмови у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, за умови, якщо причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) підтверджені іншими документами, що містять достовірні відомості про зазначені обставини.
Водночас, подання до МО України відповідного рішення військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, яким встановлено, що отримані особою поранення, травма, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, не виключає необхідності подання інших, зазначених у пункті 11 Порядку № 975, документів, що свідчать про причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 822/21/18.
Згідно правової позиції Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, висловленої у постанові від 10.04.2019 року в справі № 822/220/18 вимога Міністерства щодо необхідності подання військовослужбовцем, військовозобов`язаним чи резервістом, щодо якого вирішується питання про виплату одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, має легітимну мету, відповідає вимогам законності та не є свавільною (пункт 64 вказаної постанови Верховного Суду).
У вказаній справі, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначила, що надані позивачем документи, на підтвердження причин та обставин поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: акт судово-медичного дослідження та протокол засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону, не містять відомостей про обставини поранення позивача, зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
У постанові Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №822/220/18, також, проаналізовано й пункт 4.7 Положення, абзацом тринадцятим якого, в редакції, чинній станом на час звернення позивача за призначенням спірної грошової допомоги, було передбачено, що у разі отримання поранення, травми, контузії, каліцтва (без установлення групи інвалідності) подаються такі документи копія акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, - у разі якщо поранення (контузія, травма або каліцтво) не пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.
У пунктах 78-83 названої постанови, окрім іншого, зазначено, що відсутність документів, визначених пунктом 11 Порядку № 975, зокрема, про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не встановлює обов`язку Міністерства для їх витребування та доведення (за відсутності таких документів), що позивач отримав поранення (контузію, травму, каліцтво) при вчиненні кримінального чи адміністративного правопорушення, або у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, оскільки відповідна комісія Міністерства оборони України приймає рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги виключно на підставі документів, які надійшли від обласного військового комісаріату.
Разом з цим, відповідальними за повноту та достовірність документів, визначених пунктом 11 Порядку № 975, є заявник та обласний військовий комісаріат за його місцем проживання.
З огляду на заявницький характер відносин між особою, яка звертається за призначенням одноразової грошової допомоги, та Міністерством, обов`язок довести зазначені обставини шляхом подання до комісії Міністерства достовірних документів про причини і обставини одержання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва) покладено на заявника. Такий документ не обов`язково повинен мати форму акта про нещасний випадок, складеного за матеріалами розслідування військової частини, або довідки командира військової частини, оскільки до уваги можуть бути взяті інші достовірні документи.
З урахуванням наведеного, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах в частині визнання актів судово-медичного дослідження та витягів з протоколу військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, достатніми та належними доказами, у розумінні пункту 11 Порядку № 975, що свідчать про причини та обставини поранення (травми, контузії та захворювання) військовослужбовця, викладених у низці постанов Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, та сформулювала наступний висновок.
Документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення.
У світлі вказаного необхідно зазначити, що неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства обов`язку щодо їх витребування.
Таким чином, у контексті спірних правовідносин та обставин даної справи, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що документи, додані позивачем до заяви про призначення спірної грошової допомоги, зокрема, акт судово-медичного дослідження № 13/В, витяг з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії № 953 від 17.05.2012 року та довідка до акта огляду МСЕК, вказують лише на характер і давність тілесних ушкоджень та не містять відомостей про обставини поранення ОСОБА_1 , зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що позивач не додав документ, який свідчить про причини та обставини поранення, а рішення Центральної військово-лікарської комісії Міноборони, викладене у формі протоколу, не є належним документом, що вказує на причини та обставини поранення, травми, контузії та захворювання позивача, у такому документі не міститься відомостей про обставини поранення, контузії, травми, захворювання позивача.
Аналогічну позицію у подібних правовідносинах висловив Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року по справі №1640/3286/18.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що вказана позиція викладена МО України в Протоколі № 89 від 31.08.2018 року є правомірною та відповідає нормам чинного законодавства.
Отже, станом на момент звернення позивача до відповідача втретє, МО України діяло правомірно та в межах норм чинного законодавства.
Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що під час первинного звернення ОСОБА_1 до суду, яке завершилося розглядом справи 760/2244/16-а, позивачу було задоволено позовні вимоги про призначення виплати одноразової грошової допомоги. Разом з тим, позивач за виконанням рішення суду не звертався, а повторно звернувся до відповідача з пакетом документів.
Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що у позивача відсутнє право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права. 
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю. 
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, –       

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України – задовольнити повністю.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року – скасувати. 
Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними дій, зобов`язання виплатити грошову допомогу відмовити повністю.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                            Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 22.06.2020 року