Справа № 759/1330/19                                                                                                                      Головуючий в суді І інстанції Панченко О.М.
Провадження № 22ц-824/2070/20                                                                                                            Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(у порядку письмового провадження)
 
05 березня 2020 року                                                                                                                                              м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Іванової І.В. та Матвієнко Ю.О.,-
 
 розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2019 року представник АТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 відповідно до підписаної анкети-заяви від 15 жовтня 2010 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Вказує, що внаслідок неналежного виконання відповідачкою умов договору, станом на 31 жовтня 2018 року вона має заборгованість у розмірі 42 004, 07 грн., які банк просить стягнути з відповідачки на свою користь.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТКБ «ПриватБанк» 1174, 42 грн. заборгованості за кредитом та 768, 40 грн. судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із цим рішенням, представник АТКБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить його у частині відмови у задоволенні інших позовних вимог - скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що відповідач погодився із умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на сайті банку, підписавши анкету-заяву на отримання кредитних коштів та довідку про умови кредитування, однак порушив умови кредитного договору, через що за ним рахується заборгованість, розмір якої підтверджено належними доказами та спростовано не було, при цьому місцевий суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за відсотками та пенею, оскільки між сторонами були узгоджені істотні умови кредитного договору, і відмова в задоволенні цих позовних вимог суперечить положенням ст. 1048 ЦК України та ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», порушує принцип платності кредитного договору, наносить шкоду всім споживачам банківських послуг, банку та порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави.
Відповідач повідомлявся належним чином про розгляд справи, своїм правом на подання відзиву не скористався.
Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України,  підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, підписавши анкету-заяву, користувався кредитними коштами, однак не виконав своїх зобов`язань щодо повернення цих коштів у належні строки, заборгованість не погашено, однак позивач не надав доказів щодо узгодження між сторонами відсоткової ставки за користування кредитом, а надані банком витяги з Умов та правил надання банківських послуг не містять підпису відповідача, тому з відповідача на користь банку підлягає стягненню лише сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 1174, 20 грн.
Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 відповідно до підписаної анкети-заяви № б/н від 15 жовтня 2010 року отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.7).
ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому  вказаним договором.
Проте, позивач вважає, що відповідач належним чином не виконав умов кредитного договору, внаслідок чого за ним рахується заборгованість у розмірі 42 004, 07 грн., що складається з: 1174, 42 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 37 353, 27 грн. - заборгованість за відсотками, 1000, 00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, та 2476, 38 грн. штрафів.
З матеріалів справи також вбачається, що разом з анкетою-аявою відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» (а.с.8).
Так, згідно з цією довідкою базова ставка за користування кредитом становить 2,5 % у місяць (30 % річних), а також передбачено сплату комісії, пені за несвоєчасне погашення заборгованості і штрафів за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань більш, ніж на 30 днів.
Тобто при отриманні кредитної карти відповідач погодився із встановленими банком умовами кредитування, підписавши вказану довідку. 
Разом з тим, з наданих позивачем фотокопій витягу з Умов і Правил надання банківських послуг вбачається, що вони не містять підпису відповідача.
З виписки за картковим рахунком та довідки вбачається, що за відповідачем рахується одна кредитна картка № НОМЕР_1 у АТ КБ «ПриватБанк», і відповідач користувався кредитними коштами шляхом зняття їх з кредитної карти, здійснення платежів, також поповнював карту (а.с.87-90).
Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України).  Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Відповідна правова позиція Верховного суду України, викладена в постанові №6-2003ці15 від 23 жовтня 2015 року.
ОСОБА_1 судове рішення не оскаржував, тому суд апеляційної інстанції перевіряє його лише у межах доводів і вимог апеляційної скарги, відповідно до ст. 367 ЦПК України. 
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції хоча і дійшов правильного висновку про наявність між сторонами кредитних правовідносин та наявності підстав для стягнення з відповідача на користь банку суми заборгованості за тілом кредиту, разом з тим усіх обставин справи належним чином не з`ясував та не перевірив їх доказами, та не взяв до уваги, що відповідачем було надано згоду на укладення кредитного договору шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, а також підписано довідку про умови кредитування за карткою «Універсальна», і відповідач у подальшому допустив кредитну заборгованість, тому оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та неустойки не може вважатися законним і обґрунтованим, тому у цій частині судове рішення підлягає скасуванню.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України встановлено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною, тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплатити за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.  
Разом з тим, враховуючи те, що банк, всупереч вимогам закону, на власний розсуд, без погодження з відповідачем збільшив розмір відсоткової ставки за користуванням кредитними коштами, тому позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом підлягають частковому задоволенню зі стягненням з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2836, 94 грн. відсотків, виходячи з 30 % річних, які розраховуються за формулою:  [1174, 42 грн. (Сума боргу)] ? [30 % (відсоткова ставка річних)] / 100% / 365 днів ? [2939 (кількість днів)].
Крім того, вимоги позивача в частині нарахованої неустойки підлягають частковому задоволенню, оскільки зі змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості вбачається, що за порушення грошових зобов`язань за один і той самий період позивачем нараховано як пеню так і штрафи, внаслідок чого відповідача двічі притягнуто до одного і того ж виду відповідальності, що суперечить вимогам ст. 549 ЦК України, ст. 61 Конституції України, тому з відповідачки підлягає стягненню лише сума штрафу у розмірі 500, 00 грн. (фіксована частина) і 1976, 38 грн. штрафу (процентна складова), усього - 2476, 38 грн.
Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Крім того, за змістом статей 11,18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання таких положень недійсними.
Поряд з цим, умови договору в частині встановлення щомісячної комісійної винагороди банку за обслуговування кредитної заборгованості не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, тому позовні вимоги у частині стягнення з відповідача заборгованості по комісії задоволенню не підлягають.
Таким чином, на думку колегії, з ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню заборгованість за відсотками за договором б/н від 15 жовтня 2010 року у розмірі 2836, 94 грн., 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1976, 38 грн. штрафу (процентної складової).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, рішення суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, штрафів та пені підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням усіх обставин справи, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог, а у іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
 
Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 376 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
 
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 жовтня 2019 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, штрафів та пені - скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.
 
Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ - 14360570) 2836 грн. 94 коп. відсотків за кредитним договором № б/н від 15 жовтня 2010 року, 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1976, 38 грн. штрафу (процентної складової), а всього - 5313 (п`ять тисяч триста тринадцять) грн. 32 коп., а у задоволенні решти цих позовних вимог - відмовити.
 
У іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

 
Головуючий:                                      Судді: