Ухвала
 
30 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 638/2408/16
провадження № 61-14613св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року у складі судді Подус Г. С. та постанову Апеляційного суду Харківської області від 09 лютого 2018 року у складі колегії суддів: Кружиліної О. А., Карімової Л. В., Хорошевського О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») про визнання умов договору несправедливими.
 
Позовна заява мотивована тим, що 17 червня 2008 року між ним та ПАТ «ВТБ Банк» укладений кредитний договір № 121Ф-ІК-400, відповідно до умов якого він отримав кредитні кошти в іноземній валюті у розмірі 188 270,00 доларів США на придбання двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Процентна ставка за користування цим кредитом встановлена у розмірі 14 % річних, з кінцевим терміном повернення - 18 травня 2028 року.
 
На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором укладений іпотечний договір від 17 червня 2008 року № 121Ф-ІК-400/z1, відповідно до умов якого він передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Позивач зазначав, що з 2008 року по 2015 рік курс долара США значно збільшився, внаслідок чого фактичне кредитне навантаження на  ОСОБА_1 , як позичальника, значно збільшилося. З огляду на це, позивач вважає умови договору несправедливими та такими, що є невигідними для нього. Крім того, при укладанні договору про надання споживчого кредиту банк допустив численні порушення.
 
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати положення пунктів кредитного договору № 121Ф-ІК-400 від 17 червня 2008 року несправедливими, а саме: пункту 4.1 щодо покладення валютних ризиків виключно на позивача; 
пункту 6.5 як умови щодо права банку на вимогу всієї суми кредиту при будь-якому незначному порушенні умов кредитного договору, у тому числі незгодою позичальника зі зміною розміру процентної ставки, відсоткова ставка може бути змінена фактично у будь-який час та за будь-яких умов, оскільки кредитний договір надає відповідачеві право застосувати ці умови на власний розсуд; пунктів 9.1-9.4, що містять положення, за яким наявна відповідальність за невиконання умов договору лише для позивача за відсутності відповідальності за порушення умов договору з боку відповідача; пункту 4.7 щодо обов`язку позичальника застрахувати в акредитованих страхових компаніях за власний рахунок на весь період дії цього договору на користь кредитора предмет іпотеки.
 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду мотивовано тим, що між сторонами укладений кредитний договір та договір банківського поточного рахунку для здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів, а отже, сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов`язання щодо виконання цього договору. Крім того, оскільки позивач не відмовлявся від виконання умов кредитного договору, отримав кредитні кошти, до 2013 року виконував зобов`язання за кредитним договором, отже, позивачу були повністю відомі істотні умови кредитного договору, він не звертався до кредитора за роз`ясненням положень договору, тим самим погоджуючись із всіма умовами кредитного договору. Крім того, позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач ввів його в оману щодо істотних умов договору та не надано доказів нечесної підприємницької практики відповідача під час укладення кредитного договору, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
 
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 09 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року залишено без змін.
 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, який дійшов правильних висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки на час укладення договору сторони досягли домовленості щодо таких істотних умов кредитного договору, як розмір кредитних коштів та вид валюти, розмір процентної ставки, термін повернення кредиту, розмір і порядок внесення щомісячних платежів, які позичальник зобов`язався сплатити позикодавцю, обов`язковість встановлення яких передбачено статтею 1054 ЦК України. Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги
 
У березні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 09 лютого 2018 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив клопотання позивача щодо залучення Держспоживслужби, Національного банку України до участі у справі; відхилив клопотання про перенесення судового розгляду для особистої явки позивача; відхилив клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку з необхідністю представника позивача ознайомитись з матеріалами справи; суд апеляційної інстанції вказані факти проігнорував, про що серед іншого, в порушення вимог статті 265 ЦПК України, не зазначено у жодному судовому рішенні по суті справи, отже, вказане порушення процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Крім того, судом проігноровано та не надано оцінку доводам позивача щодо несправедливих та дискримінаційних положень кредитного договору, що порушують норми Закону України «Про захист прав споживачів». Також суд не врахував, що позивачем неодноразово направлялися банку пропозиції щодо зміни умов та порядку виплат, відстрочення та перерахунку виплат, тобто позивач вчиняв всі можливі дії, спрямовані на примирення та виконання зобов`язання у можливому обсязі.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою судді Верховного Суду Коротуна В. М. від 02 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2020 року № 1072/0/226-20 призначено повторний автоматичний розподіл судової справи та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу 
№ 638/2408/16 (провадження № 61-14613св18) 14 квітня 2020 року призначено судді-доповідачеві Ступак О. В.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною п`ятою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоча б один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.
 
Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.
 
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання умов договору несправедливими, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова 
від 23 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області 
від 09 лютого 2018 року призначити до судового розгляду на 27 травня 2020 року колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик