УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 676/2489/19
Провадження № 22-ц/4820/647/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 травня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,
секретар – Дубова М.В.,
з участю представника відповідача, 

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2019 року та додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2019 року, суддя Бондар О.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ інструменту Україна» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

У квітні 2019 року ОСОБА_1  звернувся в суд з позовом до ТОВ «Світ інструменту Україна» про поновлення на роботі, стягнення заробітної платита середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 07.02.2019 року його було прийнято на роботу на посаду агента торговельного відділу регіональних продажів по Хмельницькій та Чернівецькій областях з місцем роботи в м. Кам`янці-Подільському Хмельницького району. З 08.02.2019 року в зв`язку з хворобою він був відсутній на роботі та знову приступив до виконання своїх посадових обов`язків 12.02.2019 року. 18.02.2019 року роботодавець вручив йому повідомлення про необхідність надання документів, які виправдовують його відсутність на робочому місці за адресою: АДРЕСА_1 . Наказом від 05.03.2019 року позивача звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з відсутністю на роботі без поважних причин з 08.02.2019 року по 05.03.2019 року. 
Звільнення вважає безпідставним, оскільки він не вчиняв прогулу. Його робоче місце агента торговельного відділу регіональних продажів не може знаходитись в місці реєстрації відповідача, оскільки місцем прикладання робочої сили був закріплений за ним регіон обслуговування - південь Хмельницької та північ Чернівецької областей. Роботодавець не пропонував йому надати письмові пояснення з приводу відсутності на роботі, не дотримався встановленого законом порядку застосування дисциплінарного стягнення. Відповідачем невірно проведено розрахунок при звільненні, заборговано 5852 грн. заробітної плати за лютий 2019 року та 355,41 грн. зарплати за березень 2019 року, а всього 6207,41 грн., а також 356,50 грн. заборгованості із зарплати, з якої вже утримано податки. Крім того, у зв`язку з прийняттям на роботу роботодавцем не було надано йому належного робочого місця, не доведено планові показники роботи, не забезпечено комп`ютерною та організаційною технікою, засобами зв`язку. Відповідач не передав необхідних документів для ведення перемовин з клієнтами, надав непрацюючий планшетний комп`ютер без відповідних комплектуючих до нього. 
З урахуванням викладеного просив поновити його на роботі на посаді агента торговельного відділу регіональних продажів ТОВ «Світ інструменту Україна», стягнути з відповідача 6207,41 грн. заборгованості по заробітній платі без урахування податків та 356,50 грн. заборгованості по заробітній платі з утриманими податками, а також стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18.12.2019 року, із урахуванням додаткового рішення суду від 23.12.2019 року в задоволенні позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення та додаткове рішення суду, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що справа розглянута судом першої інстанції без повідомлення його про час, дату та місце розгляду, рішення ухвалене не у нарадчій кімнаті, за межами зали судових засідань. Судом не враховано, що він відпрацював у відповідача не один день а тридцять три дні. Роботодавцем не надано доказів на підтвердження його відсутності на робочому місці в період з 12.02.2019 року по 05.03.2019 року а також невиконання ним посадових обов`язків у вказаний період. Його відсутність на робочому місці за адресою: АДРЕСА_1 не може бути підставою для звільнення за прогул, оскільки відповідно до умов трудового договору територією здійснення його посадових обов`язків є м. Кам`янець-Подільський та Кам`янець-Подільський район Хмельницької області. Розрахунок середньоденного заробітку проведено судом невірно, оскільки не враховано, що доплата за роз`їзний характер роботи є фіксованою і складає 100 грн. на місяць незалежно від кількості відпрацьованих днів. Табелі використання робочого часу за період з 01.02.2019 року по 28.02.2019 року та з 01.03.2019 року по 05.03.2019 року є недопустимими доказами, оскільки складені в останні дні звітного періоду та не містять усіх необхідних реквізитів. В той же час, як пояснив суду представник відповідача 08.05.2019 року, жоден працівник не перевіряв його присутність на території м. Кам`янця-Подільського та Кам`янець-Подільського району, службова записка від 12.02.2019 року та акт №1-Корній від 05.03.2019 року складалися в с. Софіївка Борщагівська Києво-Святошинського району Київської області, що підтверджується матеріалами справи та показаннями свідка ОСОБА_2 .
В судове засідання апелянт не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, підтримав висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
Заслухавши учасника справи та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 29-К від 05.02.2019 року ОСОБА_1 прийнято на посаду агента торговельного відділу регіональних продажів по Хмельницькій та Чернівецькій області ТОВ «Світ інструменту Україна» з місцем роботи в м. Кам`янець – Подільський.
Посадові обов`язки, порядок та територія їх виконання ОСОБА_1 викладені у трудовому договорі № 29-к/2019 р. від 07.02.2019 року та в посадовій інструкції від 14.07.2014 року, з якими працівника було ознайомлено.
Згідно п. 1.8. трудового договору № 29-к/2019 р. від 07.02.2019 року територія здійснення службових обов`язків позивача: м. Кам`янець - Подільський та Кам`янець - Подільський район Хмельницької області.
Згідно п. 1.6. трудового договору № 29-к/2019 р. від 07.02.2019 року місце роботи позивача не прив`язане до офісу роботодавця, має роз`їзний характер і не виключає відряджень в межах України та поза її межами.
Пунктом 1.7. вказаного трудового договору передбачено, що основні трудові обов`язки працівника визначені у посадовій інструкції.
Відповідно до п. 3.2.5. трудового договору № 29-к/2019 р. від 07.02.2019 року роботодавець зобов`язаний забезпечувати працівника обладнанням, інструментами, технічною документацією та іншими засобами праці, необхідними для виконання трудових обов`язків.
В п. 2.2.2. цього ж трудового договору передбачено обов`язок працівника виконувати розпорядження роботодавця та безпосереднього керівника. 
Згідно з п. 2.3. посадової інструкції позивач відвідує клієнтів та телефонує їм за графіком, а потенційним поза графіком.
05.02.2019 року ОСОБА_1 було надано для роботи планшет, сім - карта, каталоги товару «2019 каталог січень - березень» у кількості 20 шт.
Після цього позивач працював фактично один день, що не заперечувалося сторонами.
У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, в період з 08.02. по 11.02.2019 року ОСОБА_1 не виконував трудових обов`язків, що підтверджується копією листка тимчасової непрацездатності. 
13.02.2019 року ОСОБА_1 повернув торговому представнику ОСОБА_3 планшет та паливну картку.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні в своїх показаннях вказав, що протягом місяця він приймав замовлення на реалізацію продукції на території міста Кам`янця - Подільського на суму від 300 до 500 тисяч гривень, в нього був великий об`єм роботи і йому потрібен був помічник. Позивача на роботу взяли з ініціативи роботодавця за його резюме, яке було розміщено на сайті в мережі Інтернет. 
12.02.2019 року за № 87-к ОСОБА_1 направлено лист з пропозицією надання пояснень про відсутність на робочому місці, який було доставлено адресату 19.02.2019 року, однак позивач відповідних пояснень адміністрації ТОВ «Світ інструменту Україна», не надав.
Наказом № 53 від 05.03.2019 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за прогул без поважних причин з 05.03.2019 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України.
11.03.2019 року позивач направив ТОВ «Світ інструменту Україна» заяву від 14.02.2019 року про звільнення з роботи у зв`язку з незабезпеченням роботодавцем умов для виконання службових обов`язків та листок тимчасової непрацездатності з 08.02. 2019 року по 11.02.2019 року.
Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що ОСОБА_1  з 12.02.2019 року та по дату звільнення посадових обов`язків не виконував, уникав спілкування, зокрема, в телефонному режимі з менеджером ТОВ «Світ інструменту Україна», а згодом повідомив товариство про відмову від роботи. На думку суду такі дії ОСОБА_1 свідчать про відсутність у нього наміру працювати у ТОВ «Світ інструменту Україна». Без планшету і паливної картки він не міг фактично проводити роботу з клієнтами, користуватися автомобілем при виконанні посадових обов`язків по залученню нових клієнтів за межами міста Кам`янця - Подільського.
Не приймаючи до уваги в якості доказу записи про відвідування позивачем потенційних клієнтів суд зазначив, що ці записи не узгоджуються з іншими доказами у справі та вони не погоджені з менеджером ТОВ «Світ інструменту Україна». Повернення ОСОБА_1 представнику товариства планшету і паливної картки свідчить про те, що позивач не мав наміру фактично працювати торговим представником відповідача, а незабезпечення позивача протягом одного робочого дня паливною карткою для придбання бензину не свідчить про невиконання відповідачем обов`язків по трудовому договору, оскільки в посадовій інструкції не вказано, що позивач не може виконувати свої посадові обов`язки без автомобіля.
Суд вказав, що при звільненні позивача з роботи відповідачем не було порушено вимоги чинного законодавства, з ОСОБА_1 було проведено повний розрахунок при звільненні з роботи, а тому з ТОВ «Світ інструменту Україна» не підлягають стягненню грошові кошти, в тому числі середньомісячний заробіток.
Висновок суду не є обґрунтованим з огляду на наступне.
Статтею 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил. У деяких галузях народного господарства для окремих категорій працівників діють статути і положення про дисципліну (ст. 142 КЗпП України).
Відповідно до частини першої статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.
Також частиною першою статті 147-1 КЗпП України передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення ( ч. 1 ст. 149 КЗпП України ).
Роботодавець або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк у тому числі і у випадку здійснення працівником прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин ( п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).
У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року, №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. 
Суд не в праві визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.
Відповідно до п. 22 вказаної постави Пленуму Верховного Суду України у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. 
Як вбачається із матеріалів справи наказом № 29-К від 05.02.2019 року ТОВ «Світ інструменту Україна» прийняло на роботу ОСОБА_1 на посаду торговельного агента відділу регіональних продажів зі строком випробування три місяці тривалістю робочого тижня в 40 год. з окладом 5500 грн. (т. 1 а.с. 8).
Згідно колективного договору для працівників підприємства визначено робочий час з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., із перервою на обід та відпочинок з 13 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв., перервами на відпочинок з 11.00 год. до 11.45 год. та з 16.00 год. до 16.15 год. (т. 2 а.с. 13). 
Згідно п. 1.8. трудового договору № 29-к/2019 р. від 07.02.2019 року, територія здійснення службових обов`язків позивача: м. Кам`янець - Подільський та Кам`янець - Подільський район Хмельницької області (а.с. 56-57).
Відповідно до п. 1.6. трудового договору № 29-к/2019 р. від 07.02.2019 року місце роботи позивача не прив`язане до офісу роботодавця, має роз`їзний характер і не виключає відряджень в межах України та поза її межами.
Пунктом 1.7. вказаного договору, передбачено, що основні трудові обов`язки позивача визначені у посадовій інструкції.
Згідно п. 1.8. трудового договору територією здійснення службових обов`язків є м. Кам`янець-Подільський та Кам`янець-Подільський район Хмельницької області.
Відповідно до п. 2.1. посадової інструкції (т. 1 а.с. 58-60) у закріпленому за торговельним агентом територіальному сегменті регіону останній здійснює активну збутову політику, домагається значного збільшення частки присутності компанії. Відвідує клієнтів та обдзвонює їх за графіком, а потенційних поза графіком (п. 2.3).
Згідно п. 2.24. регулярно, згідно з маршрутним листом відвідує кожного клієнта, відповідно до затвердженої схеми. За звітний період відвідує всі торгові точки (активні та потенційні) в районі відповідальності (п. 2.28).
При поданні заяви про прийом на роботу ОСОБА_1 ознайомився з відповідними правилами трудового розпорядку та колективним договором (т. 1 а.с. 54).
Згідно листка непрацездатності серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 був звільнений від роботи з 08.02.2019 року по 11.02.2019 року включно (т. 1 а.с. 34).
Представник відповідача в судовому засіданні суду першої інстанції 08.05.2019 року визнала, що ОСОБА_1 повідомив 08.02.2019 року роботодавця про тимчасову відсутність на роботі у зв`язку з хворобою до 11.02.2019 року включно.
12.02.2019 року за участі працівників ТОВ «Світ інструменту Україна» складено службову записку, згідно якої ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 12.02.2019 року (т. 1 а.с. 60).
12.02.2019 року позивачу надіслано письмове повідомлення про необхідність надати у відділ персоналу ТОВ «Світ інструменту Україна» документи, що виправдовують його відсутність на робочому місці, за адресою АДРЕСА_1 , строком до 22.02.2019 року, яке було вручене 19.02.2019 року (т. 1 а.с. 61, 62).
Згідно доповідної записки Анікіна О.М. від 13.02.2019 року він отримав від ОСОБА_1 десять каталогів ТОВ «Світ інструменту Україна» (т. 1 а.с. 63).
Згідно акту №1-Корній від 05.03.2019 року складеного за участі працівників ТОВ «Світ інструменту Україна» в період з 08.02.2019 року по 05.03.2019 року ОСОБА_1 не з`являвся на роботу та не виконував посадові обов`язки, передбачені трудовим договором, протягом всього періоду, на телефонні дзвінки на номер телефону, вказаний як контактний в заяві про прийом на роботу до ТОВ «Світ інструменту Україна» не відповідав (т. 1 а.с. 64).
Наказом № 53-К від 05.03.2019 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за прогул без поважних причин, а саме, нез`явлення на роботі у період з 08.02.2019 року по 05.03.2019 року (т. 1 а.с. 25).
14.02.2019 року ОСОБА_1 написано заяву, відповідно до якої він просив відповідача звільнити його з посади торгового агента у зв`язку з відсутністю умов для виконання його службових обов`язків (т. 1 а.с. 67). 
Свідок ОСОБА_2 , яка працює у відповідача на посаді начальника відділу по роботі з персоналом ТОВ «Світ інструменту Україна» в суді пояснила, що ОСОБА_1 не приступив до виконання службових обов`язків 12.02.2019 року, не відповідав на телефонні дзвінки менеджерів ТОВ «Світ інструменту Україна», проте відповівши на її телефонний дзвінок повідомив, що не має наміру працювати у роботодавця. Крім того, вона повідомила позивача, що на підставі копії листка непрацездатності роботодавець не має можливості виплатити кошти за період перебування на лікарняному, тому просила направити на адресу роботодавця оригінал відповідного листка непрацездатності, який було отримано роботодавцем у березні 2019 року.
Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність складу дисциплінарного проступку в діях або бездіяльності працівника.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими елементами дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.
Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Саме на роботодавця покладено обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності ( постанова Верховного Суду від 20.02.2019 року, справа № 757/28453/14-ц).
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається зі змісту посадової інструкції торгового агента, в останнього не передбачено обов`язку перебувати на визначеному роботодавцем робочому місці, оскільки характер його роботи, відповідні критерії її оцінки та завдання полягали саме у реалізації збутової політики ТОВ «Світ інструменту Україна», тобто відвідування потенційних покупців на ввіреній йому для виконання службових обов`язків території міста Кам`янець-Подільського та Кам`янець-Подільського району Хмельницької області та пошуку нових клієнтів.
Посилання відповідача на відповідні акти про відсутність позивача на роботі та те, що відповідач не відповідав на телефонні дзвінки працівників ТОВ «Світ інструменту Україна», як на підставу своїх заперечень, не є достовірними свідченнями прогулу роботи ОСОБА_1 . 
Також необґрунтованим є твердження роботодавця ТОВ «Світ інструменту Україна» щодо неможливості працівником ОСОБА_1 виконувати свої трудові обов`язки без наявного планшету та паливної картки, які були видані останньому ТОВ «Світ інструменту Україна», оскільки таке твердження не ґрунтується на доказах та є припущенням.
Подання ОСОБА_1 заяви про звільнення з підстав порушення роботодавцем законодавства про працю саме по собі не може слугувати підставою для висновку про невиконання ним своєї трудової функції та відсутність на роботі.
За встановлених вище обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції невірно встановив фактичні обставин справи та прийшов до необґрунтованого висновку щодо вчинення прогулу ОСОБА_1 , відтак останній підлягає поновленню на роботі.
У п. 21 постанови Пленуму ВСУ № 9 роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.
Середній заробіток працівника визначається за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. 
Відповідно до вказаного порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час (абз. 3 п. 2 розділу ІІ).
Як вбачається з наказу про прийняття на роботу ОСОБА_1 № 29-К від 05.02.2019 року, штатного розпису ТОВ «Світ інструменту Україна», наказу про порядок використання особистого автомобіля в службових цілях №23 від 07.02.2019 року (т. 1 а.с. 149), оклад ОСОБА_1 становить 5500 грн., компенсація за використання автотранспортного засобу в службових цілях у розмірі 100 грн. на місяць (пропорційно до кількості робочих днів за які надано подорожні листи), доплата в розмірі 100 грн. на місяць (одноразово на місяць) за роз`їзний характер роботи (т. 2 а.с. 17). 
ОСОБА_1 звільнено з роботи 05.03.2019 року та фактично нараховано заробітну плату за один робочий день 07.02.2019 року в розмірі 380 грн. (275 грн. (оклад за день) + 5 грн. (компенсація за використання автомобіля) + 100 грн. (доплата за роз`їзний характер праці).
Відповідно до п. 3 розділу III Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо.
Однак, відповідно до п.п. в п. 4 розділу ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються компенсаційні виплати на відрядження і переведення (добові, оплата за проїзд, витрати на наймання житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових).
Відтак, враховуючи що до середньої заробітної плати не підлягає включенню компенсація за використання позивачем автомобіля, належним розрахунком середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу є наступний: 17 робочих днів. х 280 грн./роб. день (березень 2019 року 4760 грн.) + 20 робочих днів х 280 грн./роб. день (квітень 2019 року) + 22 робочих днів х 254,54 грн./роб. день (травень 2019 року) + 18 робочих днів х 311,11 грн./роб. день (червень 2019 року) + 23 робочих днів х 243,47 грн./роб. день (липень 2019 року) + 17 робочих днів х 266,66 грн./роб. день (серпень 2019 року) + 17 робочих днів х 266,66 грн./роб. день (вересень 2019 року) + 22 робочих днів х 
х 254,54 грн./роб. день (жовтень 2019 року) + 17 робочих днів. х 266,66 грн./роб. день (листопад 2019 року) + 17 робочих днів х 266,66 грн./роб. день (грудень 2019 року) + 17 робочих днів х 266,66 грн./роб. день (січень 2020 року) + 17 робочих днів х 280 грн./роб. день (лютий 2020 року) + 18 робочих днів х 266,66 грн./роб. день (березень 2020 року), що в загальній сумі становитиме 71159,88 грн. без відрахувань відповідних податків.
Враховуючи незаконність наказу про звільнення ОСОБА_1 05.03.2019 року, на користь останнього також підлягає стягненню заробітна плата за 14 робочих днів у лютому 2019 року та 3 робочих дні у березні 2019 року у загальній сумі 4500 грн. (без відрахувань відповідних податків), яка вираховується за формулою: 3575 грн. (13 днів х 275 грн.) + 825 грн. (3 дні х 275 грн.) + 100 грн. (доплата за березень у зв`язку з роз`їзним характером роботи). Компенсація за використання власного автомобіля в даному випадку не враховується, оскільки вказана компенсація нараховується роботодавцем лише при наданні відповідного подорожнього листа (п. 6 наказу, т. 1 а.с. 149). 
Згідно трудової книжки, ОСОБА_1 не мав офіційного заробітку починаючи з 06.02.2014 року до прийняття його на роботу відповідачем (т. 1 а.с. 17-18). Його страховий стаж за період з 01.01.2004 року по 30.04.2019 року згідно довідки з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнобов`язкового державного соціального страхування становив 1 рік, 11 місяців, 27 днів (а.с. 153).
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу в таких розмірах: 50 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж до трьох років.
Відповідно до п. 28 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. № 1266, якщо у розрахунковому періоді перед настанням страхового випадку застрахована особа з поважних причин не мала заробітку або страховий випадок настав у перший день роботи (для розрахунку допомоги по тимчасовій непрацездатності, в тому числі внаслідок захворювання або травми, що пов`язані з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням), середня заробітна плата визначається виходячи з тарифної ставки (посадового окладу) або її частини, встановленої на день настання страхового випадку. Якщо тарифна ставка (посадовий оклад) не встановлюється, розрахунок проводиться виходячи з розміру мінімальної заробітної плати (або її частини), встановленого законом на день настання страхового випадку.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що відповідачем правильно нараховано 361,36 грн. допомоги по тимчасовій втраті працездатності, яку з урахуванням податків згодом виплачено позивачу (т. 1 а.с. 203, 248, 251).
Платник податку подає роботодавцю заяву про самостійне обрання місця застосування податкової соціальної пільги, яка починає застосовуватись до нарахованих доходів у вигляді заробітної плати з дня отримання роботадавцем заяви платника податку про застосування пільги та документів, що підтверджують таке право. Роботодавець відображає у податковій звітності всі випадки застосування або не застосування податкової соціальної пільги згідно з отриманими від платників податку заявами про застосування пільги, а також заявами про відмову від такої пільги (п.п. 169.2.2, п. 169.2 ст. 169 ПК України). 
Посилання позивача щодо неврахування відповідачем положень законодавства щодо податкової соціальної пільги є необґрунтованим, оскільки ОСОБА_1 відповідну заяву про застосування вказаної пільги не подано.
Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006) у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Колегія суддів враховує Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Таким чином колегія суддів, враховуючи доводи сторін та наявні у справі докази, а також презумпцію обов`язку роботодавця доведення порушення трудової дисципліни працівником доходить висновку, що суд першої інстанції невірно застосувавши норми матеріального права, дійшов хибних висновків стосовно вчинення позивачем прогулу, що не відповідає обставинам справи та призвело до невірного вирішення спору, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та поновлення позивача на відповідній посаді.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково. 
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2019 року та додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 23 грудня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Поновити ОСОБА_1  на посаді агента торговельного відділу регіональних продажіву Товаристві з обмеженою відповідальністю «Світ інструменту Україна».
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ інструменту Україна» на користь ОСОБА_1  середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 71159,88 грн. та заробітну плату за відпрацьовані робочі дні у період з лютого по березень 2019 року у загальній сумі 4500 грн., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. У решті позову відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складено 14 травня 2020 року.

Судді:                                                                 Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко