УХВАЛА

27 травня 2020 року  
м. Київ
справа №1.380.2019.003696
адміністративне провадження №К/9901/12670/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шевцової Н.В.,
суддів: Смоковича М.І.,  Радишевської О.Р., 
перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду 30.03.2020 у справі №1.380.2019.003696 за позовом ОСОБА_1 до Личаківської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби у Львівській області (№30) про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплат грошової компенсації за неотримане речове майно,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи "Личаківська виправна колонія (№ 30)", в якому просив:
- стягнути з Державної установи "Личаківська виправна колонія (№ 30)" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплат грошової компенсації за неотримане речове майно за період з 09 жовтня 2018 року по 24 вересня 2019 року у сумі 82156,25 грн;
- стягнути з Державної установи "Личаківська виправна колонія (№ 30)" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплат 25% місячного грошового забезпечення при звільненні за період 09 жовтня 2018 року по 27 листопада 2018 року у сумі 12031, 25 грн.   
06 листопада 2019 року рішенням Львівського окружного адміністративного суду позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.
30 березня 2020 року постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду рішення суду першої інстанції скасовано. 
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної установи "Личаківська виправна колонія №30" про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплат грошової компенсації за недоотримане речове майно відмовлено.
На вказану постанову апеляційного суду позивач подав касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 12 травня 2020 року.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, Верховний Суд зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
У касаційній скарзі позивачем зазначено, що касаційну скаргу у цій справі подано на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України. 
В обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження позивач покликається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права без урахування висновку щодо застосування статті 117 КЗпП України у справі щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати грошової компенсації за неотримане речове майно, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17.
Таким чином, ОСОБА_1 доведено наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Разом з тим, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б)   особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
У свою чергу, за змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема справи у спорах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, спір у цій справі виник з підстав проходження публічної служби позивачем, який є військовослужбовцем та не відноситься до категорії службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище у розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції».
У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що рішення суду першої інстанції грунтується на првових висновках, викладених в постановах Верховоного Суду від 01   березня 2018 року у справі № 806/1899/17 та від 31 трпвня 2018 року у справі №   823/1023/16, які судом апеляційної інстанції при розгляді та вирішенні справи не враховано, а тому висновки апеляційного суду суперечать правовій позиції, викладеній в зазначених постановах Верховного Суду.
Отже позивач обґрунтував наявність підстав для касаційного оскарження, визначених підпунктом "а" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Наведені позивачем у касаційній скарзі доводи свідчать про те, що дана касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Разом із касаційною скаргою позивачем заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
Клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження обґрунтована тим, що повний текст постанови суду апеляційної інстанції отримано позивачем 14 квітня 2019 року особисто, що підтверджується матеріалами, долученими до касаційної скарги.
Відповідно до частини другої статті 329 КАС України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Враховуючи викладене, наведені позивачем обставини є достатніми для визнання поважними підстав подачі касаційної скарги після закінчення строку на касаційне оскарження.
Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні. 
Керуючись статтями 328, 329, 334, 338 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
Процесуальний строк на касаційне оскарження постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30 березня 2020 року у справі №   1.380.2019.003696 - поновити.
Відкрити провадження за касаційною скаргою касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30  березня 2020 року у справі №  1.380.2019.003696 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Личаківська виправна колонія (№ 30)" про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплат грошової компенсації за неотримане речове майно.
Витребувати із Львівського окружного адміністративного суду справу №1.380.2019.003696.
Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів. 
Встановити строк для подачі відзиву на касаційну скаргу - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали - та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій і доданих до нього документів іншим учасникам справи. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                Н.В. Шевцова

Судді                                                                                                    М.І. Смокович

                                                                                                    О.Р. Радишевська