ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5533/20 Справа № 202/327/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2020 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2020 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про індексацію розміру грошового зобов`язання та виплати річних, -

в с т а н о в и л а:

       У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, згодом заяву уточнив.
       Вказував, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська по справі №2-1578/2010 від 17 грудня 2010 року зобов`язано ОСОБА_2 сплатити на його користь суму індексації грошового зобов`язання за вироком суду та 3% річних у розмірі 56 121 грн.
       Зазначав, що 18 грудня 2019 року він дізнався від державного виконавця про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська по справі №2-1578/2010 від 17 грудня 2010 року у зв`язку з тим, що боржник ОСОБА_2 значиться померлим, про що складено запис від 07 листопада 2018 року Чечелівським районним у м.Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
       Посилаючись на те, що правонаступником померлого ОСОБА_2 є його син, спадкоємець першої черги за законом, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заявник просив суд: визнати ОСОБА_3 правонаступником його померлого батька ОСОБА_2 ; у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 припинити його статус сторони виконавчого провадження із заміною належного боржника на його правонаступника та спадкоємця першої черги за законом сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виконавчому провадженні по виконавчому листу № 2-1578/10 виданому 14 січня 2011 року.
       Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
       Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, з`ясування не всіх обставин, наданих стороною заявника,що мають значення для справи, просив ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , правонаступником його померлого батька ОСОБА_2 ; у зв`язку зі смертю попередника ОСОБА_2 припинити його статус сторони виконавчого провадження із заміною належного боржника на його правонаступника та спадкоємця першої черги за законом сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виконавчому провадженні по виконавчому листу №2-1578/10 виданого 14 січня 2011 року. 
       Апеляційна скарга мотивована наступним: місцевий суд не прийняв до уваги той факт, що згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, що підтверджує автоматичне прийняття спадщини правонаступником ОСОБА_3 ; суд не взяв до уваги наявність у спадкоємця ОСОБА_3 спадкового майна у вигляді 1/2 однокімнатної квартири; місцевим судом не враховано практику Верховного Суду, що отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов`язком, відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора про заміну сторони виконавчого провадження. 
        ОСОБА_3 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на дотримання місцевим судом норм матеріального та процесуального права та повне з`ясування обставин справи, просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2020 року залишити без задоволення, стягнути з апелянта ОСОБА_1 на його користь судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000 грн. 
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, її розгляд здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику. 
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
       Місцевий суд, відмовляючи в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, виходив з того, що в матеріалах справи наявна відповідь державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори про відсутність спадкової справи, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , що свідчить про те, що на момент розгляду заяви ОСОБА_1  про заміну сторони виконавчого провадження, спадщину після померлого боржника по виконавчому провадженню –  ОСОБА_2 , ніхто не прийняв, інші відомості відносно прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 в матеріалах справи відсутні та ОСОБА_1 суду не надані, клопотання про витребування таких доказів останнім суду не заявлялись, у зв`язку із чим не можуть бути взяті до уваги посилання заявника, що ОСОБА_3 є правонаступником свого померлого батька, оскільки зазначене не підтверджено належними та допустимими доказами, заява необґрунтована, передбачених законом підстав на даний час для її задоволення немає.
       Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Відповідно до ч.1 ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.
       Відповідно до п.3 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.
       Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 17 грудня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про індексацію розміру грошового зобов`язання та виплати річних задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму індексації грошового зобов`язання за вироком суду в розмірі 47 978 грн.95 коп. та 3% річних 8 142 грн.36 коп., а всього 56 121 грн.31 коп. та судові витрати по справі у розмірі 681 грн. 21 коп.
       Вказане рішення набрало законної сили 27 грудня 2010 року та на його виконання Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська 14 січня 2011 року видано виконавчий лист, який пред`явлено ОСОБА_1 для примусового виконання до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.
       Державним виконавцем Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції на підставі вказаного вище виконавчого листа, відкрито виконавче провадження № 53098600, вказане виконавче провадження постановою від 18 грудня 2019 року закінчено у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_2 , про що складено актовий запис № 00138707134 від 07 листопада 2018 року реєстратором Чечелівського районного у місті Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.78).
       Зазначену постанову про закінчення виконавчого провадження направлено на адресу ОСОБА_1 18 грудня 2019 року(а.с.77).
       На виконання ухвали Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2020 року державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори надіслав на адресу суду листа, відповідно до якого повідомив, що станом на 12 березня 2020 року, згідно даних архіву Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалась, свідоцтва про право на спадщину не видавались. 
       Частинами 1,2,5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
       Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
       Обов`язки спадкодавця, як і його права, за правилами правонаступництва переходять безпосередньо до спадкоємців.
       Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є юридичні факти (пункт 4 частина друга статті 11 ЦК України).
       Таким юридичним фактом є прийняття спадщини спадкоємцями померлої особи.
       Відповідно до статті 1268 ЦК України здійснення права на спадкування реалізується особою шляхом прийняття спадщини.
       Відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
       Згідно ст.1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.
       До спадкоємця переходить обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя.
       До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця.
       Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.
       З матеріалів справи вбачається, що померлий боржник ОСОБА_2 був зареєстрований по АДРЕСА_1 , про що свідчить копія його паспорта (а.с.17) та виконавчі листи у справі №1-139/2005 (а.с.6) та у справі №2-1578/2010 (а.с.71).
       З матеріалів справи також вбачається, що місцем постійного проживання ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 , останній не спростовував своєї реєстрації за вказаною адресою та зазначав вказану адресу як місце свого постійного проживання в документах, адресованих суду.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_3 не звертався до нотаріуса з заявою про відмову від спадщини протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, таким чином, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що спадщину прийняв та є спадкоємцем померлого.
       Верховний Суд, у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду, 23 січня 2019 в справі №2-2697/11 дійшов висновку про те, що обов`язок спадкодавця щодо сплати заборгованості, присудженої судом (кредиторові) із спадкодавця за його життя, не припинився внаслідок смерті боржника і перейшов до його спадкоємців, а тому вимоги про заміну сторони виконавчого провадження - боржника його правонаступником підлягають задоволенню.
       Крім того, стаття 124 Конституції України передбачає, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. 
       Виконання судового рішення — сфера регулювання ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду (рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 р. у справі «Войтенко проти України», в якому ЄСПЛ зазначив, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні п.1 ст.1 Протоколу №1).
       За встановлених у справі обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником, у зв`язку із чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення заяви.
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, – 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково. 

       Ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 24 березня 2020 року скасувати. 

       Заяву  ОСОБА_1  про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити частково. 

       Замінити сторону виконавчого провадження у справі №2-1578/2010 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про індексацію розміру грошового зобов`язання та виплати річних, а саме – боржника ОСОБА_2 на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обмеживши відповідальність правонаступника вартістю майна, одержаного ним у спадщину. 

       Стягнути з  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 420 грн.40 коп.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Повний текст постанови складено 15 червня 2020 року. 

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

               Судді:                                                 Куценко Т.Р. 

                                                                         Макаров М.О.