П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

31 березня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/3660/19	

 	Головуючий в 1 інстанції: Устинов І.А.                            Дата і місце ухвалення: 13.01.2020р., м. Миколаїв                                                                      	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –    Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.
       
       (у зв`язку із неявкою сторін у судове засідання, розгляд справи 
       проводиться в порядку письмового провадження, відповідно 
       до ст.311 КАС України)

        розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової служби України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Приватмашстрой» до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання зареєструвати податкову накладну датою її подання, -

В С Т А Н О В И Л А :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватмашстрой» звернулося до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Миколаївській області, в якому просило суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації від 16.10.2019р. №1308333/33368160 про відмову у реєстрації податкової накладної №22 від 07.09.2019р. в Єдиному реєстрі податкових накладних;
- зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати податкову накладну №22 від 07.09.2019р. в Єдиному реєстрі податкових накладних датою фактичного її подання. 
Також, позивач просив присудити на користь ТОВ «Приватмашстрой» за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України та Головного управління ДПС у Миколаївській області судовий збір в розмірі 1921 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн.
Позов обґрунтовувало тим, що контролюючим органом порушено порядок зупинення реєстрації податкової накладної, у зв`язку з чим спірне рішення Комісії, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації не може бути визнано законним. Зокрема, в надісланій ТОВ «Приватмашстрой» квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної не зазначено конкретного виду Критерію ризиковості платника податків,  якому би відповідав платник станом на момент формування квитанції про зупинення реєстрації ПН, як це передбачено підпунктом 3 пункту 13 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної. Незважаючи на це, ТОВ «Приватмашстрой» надало  контролюючому органу усі необхідні документи, які беззаперечно підтверджують реальність здійснення операцій з ТОВ «Біоіл Універсал Україна» по заблокованій податковій накладній. Також, позивач зазначив, що ДПС фактично блокує господарську діяльність підприємства, посилаючись на лист ДФС України від 07.08.2019р. №1962/99-99-29-01-01 щодо Критеріїв блокування ПН/РК, залишивши поза увагою, що листи міністерств, інших органів виконавчої влади  не є нормативно-правовими актами у розумінні ст.117 Конституції України, а відтак, не є джерелом права відповідно до ст.7 КАС України.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення про реєстрацію або відмову в реєстрації накладної/розрахунку коригування в ЄРПН від 16.10.2019р. №1308333/33368160 прийняте Комісією, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації.
Зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну №22 від 07.09.2019р., подану ТОВ «Приватмашстрой»  за датою її фактичного подання.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області на користь ТОВ «Приватмашстрой» судовий збір в розмірі 960,50 грн. та судові витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 1500,00 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України на користь  ТОВ «Приватмашстрой» судовий збір в розмірі 960,50 грн. та судові витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 1500,00 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, Державна податкова служба України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не повне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення від 13.01.2020р. з прийняттям нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ТОВ «Приватмашстрой».
В своїй скарзі апелянт зазначає, що підставою для відмови у реєстрації податкової накладної №22 від 07.09.2019р. в Єдиному реєстрі податкових накладних стало ненадання ТОВ «Приватмашстрой» необхідних документів, а саме: розрахункових документів, банківських виписок з особового рахунку. 
Апелянт просить суд апеляційної інстанції врахувати, що оцінка ступеня ризиків, достатніх для зупинення  реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється ДФС шляхом проведення постійного автоматизованого моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування Критеріям ризиковості платника податків. Моніторинг здійснюється ДФС на підставі аналізу даних звітних  показників платника податку за формою згідно додатку до Критеріїв, яка відображає специфіку господарської діяльності платника податку окремо за кожним видом економічної діяльності, якщо така інформація врахована Комісією, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації. 
Також, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано стягнув з Головного управління ДПС у Миколаївській області та ДПС України на користь ТОВ «Приватмашстрой»  витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 грн. Апелянт зазначає, що товариством подано чимало аналогічних справ, в кожній з яких заявлено клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу. При цьому, позов має немайновий характер, а справа відноситься до справ незначної складності. Відшкодування необґрунтованих надмірних судових витрат може призвести до блокування роботи контролюючого органу, спрямованої на акумулювання податків та зборів. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Приватмашстрой» є юридичною особою, основним видом діяльності якої є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (КВЕД 46.21).
05.09.2019р. між ТОВ «Приватмашстрой», як Продавцем, та ТОВ «Біоіл Універсал Україна», як Покупцем, укладено договір поставки №Б19-028, за умовами якого Продавець зобов`язується поставити й передати у власність Покупця, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити пшеницю 2-го, 3-го та 4-го класу (зерно насипом українського походження, врожаю 2019 року) на умовах поставки в місці (DAP) ТОВ «СП РИСОІЛ ТЕРМІНАЛ» (Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, 28) згідно з Інкотермс 2010. Кількість товару, що постачається за Договором, складає 150,0 метричних тон.
На виконання умов вказаного договору 07.09.2019р. ТОВ «Приватмашстрой»  поставило ТОВ «Біоіл Універсал Україна» пшеницю 3 класу, група А, в кількості 53,860т. на загальну суму 272 100,72 грн. (у тому числі ПДВ 45350,12 грн.), що підтверджується видатковою накладною №РН-0000614 від 07.09.2019р. Того ж дня позивач на адресу ТОВ «Біоіл Універсал Україна» виставив рахунок-фактуру №СФ-0000631 на суму 272   100,72 грн. 
За фактом поставки товару ТОВ «Приватмашстрой» 07.09.2019р. складено податкову накладну №22 на загальну суму 272 100,72 грн. (у тому числі ПДВ 45350,12 грн.) та направлено її для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
Проте, згідно отриманої квитанції від 24.09.2019р. податкову накладну прийнято, але реєстрацію зупинено з посиланням на п.201.16 ст.201 ПК України. У Квитанції про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних зазначено, що податкова накладна відповідає вимогам п.п.1.6 п.1 Критеріїв ризиковості платника податків. Товариству запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.
Листом від 07.10.2019р. №8 ТОВ «Приватмашстрой» направило податковому органу пояснення щодо реальності здійснення операцій по податковій накладній, реєстрацію якої зупинено. В підтвердження поставки товару на адресу ТОВ «Біоіл Універсал Україна» позивачем надано податковому органу первинні документи в 29 додатках.
Комісією Головного управління ДПС у Миколаївській області, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, прийнято рішення від 16.10.2019р. №1308333/33368160 про відмову в реєстрації податкової накладної №22 від 07.09.2019р., відповідно до якого у реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відмовлено з підстав ненадання платником податку необхідних документів: розрахункових документів, банківських виписок з особових рахунків. 
Не погоджуючись з правомірністю вказаного рішення ТОВ «Приватмашстрой» оскаржило його в судовому порядку.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов товариства, виходив з того, що надані ТОВ «Приватмашстрой» документи на адресу відповідача цілком відповідають вимогам, викладеним  вичерпному переліку документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог товариства та наявність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Пунктом 201.16 статті 201 Податкового кодексу України визначено, що реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Редакція пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України змінена на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» від 07 грудня 2017 року №2245-VIII (далі - Закон №2245-VIII).
Пунктом сьомим Прикінцевих та перехідних положень Закону №2245-VIII Кабінету Міністрів України доручено до 1 березня 2018 року визначити порядок зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування, прийняти нормативно-правові акти, необхідні для реалізації цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та забезпечити перегляд та приведення центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.
21 лютого 2018 року, на виконання вимог Закону №2245-VIII, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №117 «Про затвердження порядків з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних», якою, зокрема, затверджено Порядок зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних» (далі - Порядок №117).
Відповідно до пунктів 6, 7 Порядку №117 у разі коли за результатами моніторингу платник податку, яким складено податкову накладну/розрахунок коригування, відповідає критеріям ризиковості платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.
У разі коли за результатами моніторингу податкова накладна/розрахунок коригування відповідають критеріям ризиковості здійснення операції, крім податкової накладної/розрахунку коригування, складених платником податку, який має позитивну податкову історію платника податку, реєстрація таких податкової накладної/розрахунку коригування зупиняється.
Згідно з пунктами 12, 13 Порядку №117 у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі контролюючий орган протягом операційного дня надсилає (в електронній формі у текстовому форматі) в автоматичному режимі платнику податку квитанцію про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.
У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються: 1) номер та дата складання податкової накладної/розрахунку коригування;                        2) порядковий номер, номенклатура товарів/послуг продавця, код товару згідно з УКТЗЕД/послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг, зазначені у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрація яких зупинена; 3) критерій(ї) ризиковості платника податку та/або критерій(ї) ризиковості здійснення операцій, на підставі якого(их) зупинено реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, із розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; 4) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів, необхідних для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.
Пунктом 14 Порядку № 117 визначено перелік документів, необхідних для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі, який включає в себе: договори, зокрема зовнішньоекономічні контракти, з додатками до них; договори, довіреності, акти керівного органу платника податку, якими оформлені повноваження осіб, які одержують продукцію в інтересах платника податку для здійснення операції; первинні документи щодо постачання/придбання товарів/послуг, зберігання і транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), у тому числі рахунки-фактури/інвойси, акти приймання-передачі товарів (робіт, послуг) з урахуванням наявності певних типових форм та галузевої специфіки, накладні; розрахункові документи та/або банківські виписки з особових рахунків; документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.
Відповідно до пункту 21 Порядку №117 підставами для прийняття комісіями контролюючих органів рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є: ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено; ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту 4 пункту 13 цього Порядку; надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства.
Окремими положеннями Порядку №117 не визначено конкретних критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, натомість на підставі пункту 10 цього Порядку зобов`язано Державну фіскальну службу України визначити такі критерії та погодити їх з Міністерством фінансів України.
Отже, на час виникнення спірних правовідносин та прийняття спірного у цій справі акту індивідуальної дії, хоча й набула чинності змінена редакція пункту 201.16 статті 201 ПК України, відповідно до вимог якої прийнято Порядок №117, проте реалізація механізму зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних поставлена у залежність від наявності критеріїв ризиковості господарських операцій.
Відповідні критерії у період, що аналізується, визначалися листом ДФС №1962/99-99-29-0101 від 07 серпня 2019 року
Вказаний лист, визначав критерії ризиковості та передбачав необхідність подання різних за своїм переліком документів, необхідних для підтвердження господарської операції з метою подальшої реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних.
Учасниками справи не заперечується, що у квитанції, якою зупинено реєстрацію спірної податкової накладної, критерії ризиковості визначені виключно на підставі листа ДФС №1962/99-99-29-0101 від 07 серпня 2019 року.
Так, податковим органом вказано, що податкова накладна зупинена відповідно до пункту 201.16 статті 201 ПК України, у зв`язку з тим, що остання відповідає підпункту 1.6 пункту 1 «Критеріїв ризиковості платника податку».
Разом з цим, колегія суддів наголошує, що акти, які затверджують критерії ризиковості здійснення операцій мають на меті встановити норми права, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян, а відтак підлягають обов`язковій реєстрації у порядку, визначеному діючим законодавством.
В свою чергу, листи міністерств, інших органів виконавчої влади не є нормативно-правовими актами, не є джерелом права відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України.
Отже, зупинення реєстрації податкової накладної на підставі критеріїв ризиковості, встановлених листом ДФС, порушує принцип правової визначеності та передбачуваності, а відтак, є неправомірним.
Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах                     від 02 квітня 2019 року у справі №822/1878/18, від 21 травня 2019 року у справі №815/2791/18, від 09 липня 2019 року у справі №140/2093/18, від 30 липня 2019 року у справі №320/6312/18, від 20 листопада 2019 року у справі №560/279/19.
Крім того, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача щодо невідповідності оскаржуваного рішення відповідача вимогам статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості.
Так, колегія суддів зазначає, що загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Здійснення моніторингу відповідності податкових накладних/розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків є превентивним заходом, спрямованим на убезпечення від безпідставного формування податкового кредиту за операціями, що не підтверджені первинними документами або підтверджені платником податку копіями документів, які складені з порушенням законодавства.
Здійснення моніторингу не повинне підміняти за своїм змістом проведення податкових перевірок як способу реалізації владних управлінських функцій податкового органу.
Також, колегія суддів вказує, що можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення фіскальним органом конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків. Відсутність посилань на конкретний критерій оцінки ступеня ризиків, достатній для зупинення реєстрації податкової накладної, призводить до необґрунтованого обмеження права платника податків бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком, відповідно до критерію зупинення реєстрації податкової накладної, а не будь-яких на власний розсуд.
Відтак, невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, форми, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.
Така правова позиція вже неодноразово викладалась Верховним Судом у своїх рішеннях, зокрема, у постановах від 23 жовтня 2018 року у справі №822/1817/18, від 21 травня 2019 року у справі №0940/1240/18, від 20 серпня 2019 року у справі №2540/3009/18, від 18 вересня 2019 року у справі №826/6528/18, від 12 листопада 2019 року у справі №816/2183/18, від 20 листопада 2019 року у справі №560/279/19.
В оскаржуваному рішенні Комісії від 16.10.2019р. №1308333/33368160 про відмову в реєстрації податкової накладної №22 від 07.09.2019р. контролюючий орган вказав на не надання позивачем розрахункових документів, банківських виписок  з особових рахунків. На вказану обставину посилається і апелянт в обґрунтування вимог поданої ним апеляційної скарги. 
Колегія суддів вважає необґрунтованими такі посилання апелянта, оскільки за умовами п.5.1 договору поставки №Б19-028 від 05.09.2019р. оплата за товар здійснюється Покупцем шляхом: перерахування 80% вартості поставленого Товару на поточний рахунок Продавця  протягом п`яти банківських днів з дати поставки Товару; перерахування 20% вартості поставленого Товару на поточний рахунок Продавця протягом п`яти банківських днів з моменту реєстрації  Продавцем податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
З вказаного слідує, що станом на 16.10.2019р. у позивача не могли бути у наявності документи, підтверджуючі повну оплату товару, поставленого ним на умовах договору №Б19-028 від 05.09.2019р. 
На підставі наведеного у сукупності, враховуючи вимоги принципів правової визначеності та передбачуваності, колегія суддів доходить висновку щодо безпідставності зупинення реєстрації податкової накладної та протиправності спірного рішення податкового органу про відмову в реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 16.10.2019р. №1308333/33368160.
Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції по суті спору не спростовують.
Оскаржуваним судовим рішенням судом стягнуто з ГУ ДПС у Миколаївській області та ДПС України на користь позивача 3000 грн. витрат на правничу допомогу (по 1500 грн. з кожного з відповідачів).
Так, відповідно до п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
За приписами ч.ч.4-7 цієї статті Кодексу для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, ч.5 ст.134 КАС України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 134 КАС України).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З аналізу наведених правових норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.12.2018р. у справі №816/2096/17 та у постанові від 16.05.2019р. у справі №823/2638/18.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу ТОВ «Приватмашстрой» надало суду першої інстанції: договір про надання правової допомоги №80 від 20 жовтня 2019 року, укладений між позивачем та адвокатом ОСОБА_1 ; детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) від 03.12.2019р.; акт здачі-приймання наданих послуг №1 від 03.12.2019р.; платіжне доручення №575 від 22.11.2019р.; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії МК №001334 від 30.03.2018р.; копію витягу з Єдиного реєстру адвокатів України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем належними доказами доведено понесення ним витрат на правничу допомогу. При цьому, колегія суддів враховує, що під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачі не посилалися на те, що заявлена позивачем до відшкодування сума витрат на оплату послуг адвоката не є співмірною із поданим позовом, про що міститься посилання в апеляційній скарзі ДПС України. 
А відтак, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат. 
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення, рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
                                                                 Повний текст судового рішення виготовлений 31 березня 2020 року.

Головуючий:                                                                                                              І.Г. Ступакова
Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов
                                                                                                                                       О.В. Лук`янчук