Постанова 
Іменем України
 
12 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 569/12501/15-ц
провадження № 61-45061св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., 
Кузнєцова В. О.,
 
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 березня 2018 року у складі судді Першко О. О. та постанову Апеляційного суду Рівненської області                                     від 31 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Боймиструка С. В., Шеремет А. М.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 липня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-AОО/144ОАО/2007, згідно з яким банк надав останньому кредит у сумі 69 683,10 доларів США.
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 27 липня                 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір фінансової поруки № SR-A00/148ОAO/2007, відповідно до якого останній зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його зобов`язань перед кредитором за кредитним договором у повному обсязі таких зобов`язань. 
23 вересня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»)  укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю. Таким чином, до                       ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права вимоги до боржника за кредитним договором від 27 липня 2007 року № ML-AОО/144ОАО/2007.
У зв`язку із невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, розмір якої, станом на 27 липня 2015 року, становить, за тілом кредиту - 22 107,73 доларів США та пеня в розмірі                                            118 568,57 грн.
Таким чином, просив стягнути з  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 22 107,73 доларів США та                     118 568,57 грн.
Короткий зміст судових рішень
Справа переглядалася судами неодноразово.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 березня                           2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Рівненської області від 31 серпня 2018 року позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 27 липня 2007 року                                                         № ML-AОО /144 0АО/2007 в сумі 22 107,73 доларів США та 118 568,57 грн; вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що банк виконав свої зобов`язання в повному обсязі, на поточний рахунок позичальника перерахував кошти, однак    ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує,в результаті чого станом на 27 липня 2015 року виникла заборгованість.ТОВ «ОТП Факторинг Україна»правомірно звернувся до суду із позовом, оскільки є новим кредитором боржника до якого перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
 
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2018 року до Верховного Суду ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про задоволення позову, оскільки позивачем не надано належних доказів наявності в нього права вимоги за кредитним договором. Позивач не передав документи щодо надання позики відповідачу, а тому він не має права вимоги до останнього. Сам по собі договір купівлі-продажу кредитного портфелю не є підставою для стягнення будь яких сум з відповідача.
Заперечення (відзив) на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
Указана справа надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Установлено, що 27 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір                                                № ML-AОО/144 0АО/2007 (далі - кредитний договір), відповідно до якого                          ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 69 683,10 доларів США, з яких 1-ий транш - 20 683,10 доларів США, з яких 20 000,00 доларів США на проведення ремонту нерухомого майна та 683,10 доларів США на оплату комісії, 2-ий транш -                   20 000,00 доларів США на проведення ремонту нерухомого майна, 3-ий транш - 20 000,00 доларів США на проведення ремонту нерухомого майна, 4-ий транш - 9 000,00 доларів США на проведення ремонту нерухомого майна з датою остаточного повернення кредиту 26 липня 2015 року. Сторони договору домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 12,49 % річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору).
На поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 перераховані кошти траншами: 27 липня 2007 року - 20 683,10 доларів США; 30 липня 2007 року - 20 000,00 доларів США; 03 серпня 2007 року - 10 000,00 доларів США; 06 серпня 2007 року - 19 000,00 доларів США, що в загальній сумі складає 69 683,10 доларів США, що підтверджується випискою з особового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 за період з 27 липня 2007 року по 02 березня 2016 року. 
Відповідно до пункту 4 частини 1 та пункту 1.5. частини 2 кредитного договору ОСОБА_1 зобов`язався щомісяця повертати суму кредиту та нарахованих процентів рівними частинами протягом всього строку дії кредитного договору. Щомісячне погашення кредиту відбувається рівними частинами, з нарахуванням процентів на залишок заборгованості по кредиту.
Для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором укладено договір фінансової поруки від 27 липня 2007 року                                                                      № SR-A00/1480AO/2007 (далі - договір поруки) між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 , відповідно до якого останній зобов`язувався солідарно відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 боргових зобов`язань. Також договором поруки передбачено, що кредитор може звернутись із вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно (пункт 1.2. договору поруки). 
Відповідно до додаткового договору  від 21 жовтня 2010 року № 1 до кредитного договору № ML-AОО/144 0АО/2007 від 27 липня 2007 року, укладеному між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , сторони виклали графік платежів в новій редакції та частково змінили інші умови кредитного договору. 
23 вересня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю. 
Згідно з вищевказаним договором ПАТ «ОТП Банк» відступило, а                                                 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло на себе зобов`язання за кредитним договором від 27 липня 2007 року № ML-AОО/1440АО/2007. Таким чином, до                      ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права ПАТ «ОТП Банк» щодо права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 27 липня 2007 року                                         № ML-AОО/144 0АО/2007, що також підтверджується витягом з додатку 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 23 вересня 2011 року.

18 травня 2013 року між ПАТ «ОТП Банк», який діяв на підставі договору комісії укладеного 23 вересня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», якому належать всі права та обов`язки за кредитним договором                                        від 27 липня 2007 року № ML-ОО/144 0АО/2007 та цим додатковим договором, з однієї сторони, і ОСОБА_1 , з іншої сторони, укладено додатковий договір                                               від 18 травня 2013 року № 2 до кредитного договору від 27 липня 2007 року                          № ML-AОО/144 0АО/2007.
Відповідно до додаткового договору сторони домовились, що на період                         з 18 травня 2013 року до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись процентна ставка в розмірі 0,00 % річних, також викладено графік платежів в новій редакції. 
Пунктом 2.1.5.2   договору передбачено право кредитора вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у випадку невиконання позичальником та/або поручителем зобов`язань за кредитним договором. 
28 липня 2015 року позивачем на адресу відповідачів направлено вимоги                            від 27 липня 2015 року про сплату протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги залишку заборгованості за кредитом у розмірі                                  22 170,73 доларів США, та суми пені за прострочення виконання зобов`язань у розмірі 118 568,57 грн.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з пунктом 2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX«Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
У силу частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частинами першою та другою статті 554 Цивільного кодексу України                                         (далі - ЦК України) встановлено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором.
При цьому неповідомлення про заміну кредитора тягне наслідки для боржника лише у вигляді виконання зобов`язання не новому, а колишньому кредитору.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що позивач не надав належних доказів наявності в нього права вимоги за кредитним договором, зокрема, документів щодо надання позики відповідачу, а тому у товариства немає прав вимоги до останнього. Сам по собі договір купівлі-продажу кредитного портфелю не є підставою для стягнення будь яких сум з відповідача.
Указані доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції.
Установлено, що ОСОБА_1 виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором у період з 27 липня 2007 року по 20 січня 2015 року включно, здійснюючи щомісячне фактичне погашення заборгованості за наданим кредитом. Наявність будь-яких звернень ОСОБА_1 до банку з приводу неотримання кредиту чи отримання кредиту не у повному розмірі судами не встановлено.
Крім того, з моменту відступлення права вимоги за кредитним договором                                 до 20 січня 2015 року ОСОБА_1 сплачував кошти на користь саме ТОВ «ОТП Факторинг Україна», що свідчить про його інформованість стосовно відступлення його заборгованості від ПАТ «ОТП Банк» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна». 
Також ОСОБА_1 неодноразово визнавав факт отримання кредитних коштів, підписанням додаткових договорів до кредитного договору: додаткового договору від 21 жовтня 2015 року № 1; додаткового договору  від 18 травня                  2013 року № 2. 
Неможливість надання суду оригіналів документів, на витребуванні яких наполягав представник відповідача підтверджується копією акта ПАТ «ОТП Банк» від 10 березня 2013 року № 11 про вилучення для знищення документів, не переданих до Національного архівного фонду.
У статті 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Так, чинність кредитного договору відповідачем не оспорюється, про свідчить відсутність спору з цього питання, крім того, не оспорюється і договір відступлення права вимоги, укладений 23 вересня 2011 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують.
Щодо судових витрат                                                                                                                        
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Ухвалою Верховного Суду від 12 жовтня 2018 року зупинено виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 березня 2018 року, залишеного без змін постановою Апеляційного суду Рівненської області                                 від 31 серпня 2018 року, до завершення розгляду касаційної скарги.
З урахуванням того, що касаційну скаргу залишено без задоволення, а оскаржувані рішення без змін, на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України колегія поновлює виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 березня 2018 року, залишеного без змін постановою Апеляційного суду Рівненської області від 31 серпня 2018 року.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 31 серпня 2018 року залишити без змін.
Поновити виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області                 від 30 березня 2018 року, залишеного без змін постановою Апеляційного суду Рівненської області від 31 серпня 2018 року.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов