ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
18 березня 2020 року                                                                м. Херсон

Номер справи: 661/4012/19
Номер провадження: 22-ц/819/502/20 

       Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)                Приходько Л.А., 
суддів:                                        Вейтас І.В., 
Радченко С.В., 
учасники справи: 
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»
відповідач - ОСОБА_1 , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 05 листопада 2019 року у складі головуючого судді Пилипенка С.В., 
встановив:

30 серпня 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що 20 вересня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», (далі – АТ КБ «Приватбанк», Банк), та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 101000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між Відповідачем та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 01 серпня 2019 року виникла заборгованість в розмірі 127089,17 грн., яка складається з: 100399,87 грн. - заборгованість за кредитом; 20161,24 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штраф відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 6028,06 грн. - штраф (процентна складова).
Зважаючи на викладене позивач просив стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 127089,17грн., та вирішити питання щодо відшкодування судових витрат.
Заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 05 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 20 вересня 2010 року у виді заборгованості по тілу кредиту в розмірі 100 399,87 грн. та судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1517,59 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи частково позов АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 100 399.87грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач фактично отримала кредит у зазначеній сумі, що підтверджується розрахунком позивача. Оскільки фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку Банку не повернуті позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в іншій частині суд першої інстанції керувався тим, що підстави для стягнення із відповідача процентів за користування кредитними коштами та неустойки ( штрафів) відсутні, оскільки Банк не надав належних та допустимих наявності між сторонами договірних відносин щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами та неустойки ( штрафів).
Не погоджуючись із вказаним рішенням АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні заборгованості з процентів та неустойки та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не встановив всіх обставин, що мають значення для справи, зокрема ту обставину, що сторони узгодили розмір відсоткової ставки та штрафів у Довідці про умови кредитування, підписаною сторонами, у тому числі відповідачем 08 серпня 2018 року, згідно якої процентна ставка у пільговий період становить 0.00001%річних, поза межами пільгового період - 37.3%річних. Розмір штрафі за порушення термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30дні становить 500грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. Оскільки відповідач до суду не з`являвся, заперечень на позов не подавав, тому, на думку апелянта, необхідності у наданні додаткового доказу, а саме довідки про умови кредитування, не було.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не скористалася.
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 14 лютого 2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно-процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається, що 20 вересня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 укладено договір б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.
За умовами вказаного договору позичальник отримала кредит у розмірі 101 000грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, складають договір про надання банківських послуг. 
Згідно з наданим Банком розрахунком станом на 01 серпня 2019 року за ОСОБА_1 утворилася заборгованість в розмірі 127089,17грн., з яких: 100 399,87грн. - заборгованість за кредитом; 20161,24грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00грн. - штраф (фіксована частина) та 6028,06грн. - штраф (процентна складова).
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 100 399.87грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач фактично отримала кредит у зазначеній сумі, що підтверджується розрахунком позивача. Оскільки фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку Банку не повернуті позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржено, а тому в апеляційному порядку не переглядається. Предметом апеляційного перегляду є перевірка оскаржуваного рішення лише в частині відмови у задоволенні позову про стягненні заборгованості по процентам за користування кредитом та штрафу.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення із відповідача процентів за користування кредитними коштами та неустойки ( штрафів), суд першої інстанції виходив з того, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, підписана сторонами 20 вересня 2010 року не містить умов щодо ціни договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також умов щодо відповідальності у вигляді неустойки (штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів на відкриття та обслуговування карткових рахунків рівня «Platinum», «MC World Elite», «Infinite», які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 20 вересня 2010 року шляхом підписання анкети-заяви. У зв`язку із чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів на користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладання відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
За змістом частини 2 ст. 1056-1 ЦК України у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Частиною 2 ст. 1056-1 ЦК України, в редакції Закону України № 1734-VIII від 15.11.2016, визначено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день простроченого виконання. 
Частинами 2 та 2 ст. 552 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладання кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Враховуючи викладене суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність визначених законом підстав для стягнення з відповідачки процентів за користування кредитом та неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.
Банком, на виконання вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів, що на час укладення договору між сторонами діяли Умови і Правила, а також Тарифи, додані банком до матеріалів справи, а не інші. 
Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Отже висновки суду першої інстанції відповідають висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Доводи апеляційної скарги про те, що 08 серпня 2018 року відповідачем було підписано Довідку про умови кредитування у якій визначені розмір процентів за користування кредитними коштами та розмір неустойки (штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Так до апеляційної скарги додана Інформація щодо кредитних продуктів: картка «Platinum», картка «MC World Elite», картка «Infinite», картка «MC World Bleck Edition», яка підписана 08 серпня 2018 року ОСОБА_1 .
Відповідно до наданої Інформації щодо реальної річної процентної ставки процентна ставка становить у пільговий період 0.00001% річних, поза межами пільгового періоду – 37.2% річних(розділ 4 Інформації), а штрафи за прострочення платежів більш ніж 30 днів становлять 500грн.+5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій (розділ 6 Інформації). 
Однак розділ 7 Інформації містить застереження про те, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту , та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий, сімейний стан, розмір доходів тощо.
За таких обставин колегія суддів вважає, що надана апелянтом Інформація щодо кредитних продуктів: картка «Platinum», картка «MC World Elite», картка «Infinite», картка «MC World Bleck Edition» не може бути прийнята судом в якості належного доказу узгодження сторонами умов споживчого кредиту щодо розміру процентів за користування кредитними коштами та розміру неустойки. Крім того, слід зазначити, що матеріали справи взагалі не містять будь яких відомостей яка саме кредитна картка: картка «Platinum», картка «MC World Elite», картка «Infinite» чи картка «MC World Bleck Edition» була отримана відповідачем. Проте з наданої банком виписки по рахунку вбачається, що до травня 2018 року Банком проводилося зарахування процентів, нарахованих на залишок власних коштів по картці «Універсальна».
Також колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що позивач не позбавлений права здійснювати захист своїх інтересів щодо стягнення процентів за договором кредиту на підставі закону, в тому числі і в судовому порядку.
Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у підпунктах «а», «б», «в», «г» цієї ж норми ЦПК України.
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Оскільки ціна позову у цій справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною в силу вимог закону, а тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 05 листопада 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом та штрафів залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає. У випадках передбачених підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий                                                                  Л.А. Приходько

Судді:                                                                        І.В. Вейтас 

С.В. Радченко