ПОСТАНОВА
Іменем України

14 травня 2020 року 
м. Київ
справа №807/719/16
адміністративне провадження №К/9901/33162/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т. М.,
суддів: Бившевої Л. І., Хохуляка В. В.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачева на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду (суддя Шешеня  О.  М.) від 03 листопада 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду (головуючий суддя - Попко  Я.  С., судді: Хобор  Р.  Б., Сеник  Р.  П.) від 31 січня 2017 року у справі №  807/719/16 за позовом Мукачівської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачева про стягнення податкового боргу,
УСТАНОВИВ:
У червні 2016 року Мукачівська об`єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області (далі - Мукачівська ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області) звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачеве (далі - КЕВ м. Мукачева), у якому просила стягнути з відповідача в дохід місцевого бюджету податковий борг із земельного податку з юридичних осіб у розмірі 399  535,05 грн, у т.  ч. пені - 12  306,53 грн.
Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року, позов задоволено частково. Стягнено з КЕВ м. Мукачева в дохід місцевого бюджету податковий борг із земельного податку з юридичних осіб в сумі 200  087,35 грн. В решті позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позов частково суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що згідно уточнюючих податкових декларацій за 2015 рік за відповідачем рахується податковий борг із земельного податку з юридичних осіб на суму 200  087,35 грн. Станом на час розгляду цієї справи зазначений борг КЕВ м.  Мукачева не сплачений.
Не погодившись із вказаними вище судовими рішеннями, КЕВ м. Мукачева подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 03  листопада 2016  року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року, і прийняти нове судове рішення про відмову у задоволені позову в повному обсязі.
На обґрунтування касаційної скарги КЕВ м. Мукачева зазначає, що він не є належним відповідачем у даній справі та вважає, що податковий борг за користування землею повинен стягуватись із Міністерства оборони України як із користувача земель оборони. Також, скаржник звертає увагу, що КЕВ м. Мукачева, як структурний підрозділ Міністерства оборони України, був звільнений від сплати земельного податку до прийняття Закону України від 28 грудня 2015 року №  71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», після чого виник обов`язок щодо нарахування та сплати земельного податку за земельні ділянки, розташовані на землях оборони, на загальних підставах. Відповідач посилається на те, що нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України) надано право місцевим радам установлювати своїм рішенням місцеві податки і збори у тому числі плату за землю. Крім того, за позицією скаржника приписами ст. 21 Бюджетного кодексу України передбачено, що закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують показники бюджету та/або збільшують витрати бюджету) офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування місцевих податків та зборів (пп. 12.3.4. ПК України). Якщо цю норму законодавства не дотримано, то норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 21 лютого 2017 року відкрив провадження у цій справі за вказаною касаційною скаргою.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції. 
Відповідно до підп. 4 п. 1 розд. VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 
Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ухвалою від 12  травня 2020  року прийняв цю справу до провадження та призначив її до розгляду.
Дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів встановила таке.
Як убачається з матеріалів справи, КЕВ м. Мукачева (код 08439994) зареєстрований як юридична особа за адресою: вул. Берегівська-Об`їздна, 1а,  м.  Мукачево, Закарпатська область, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань .
Згідно довідки Мукачівської ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області станом на 11  травня 2016 року у відповідача утворилась заборгованість із земельного податку в розмірі 399  535,05 грн.
Податкове зобов`язання КЕВ м. Мукачева по земельному податку виникло шляхом подання останнім податкових декларацій (розрахунків) з плати за землю, а саме: по земельному податку з юридичних осіб (м. Мукачево) розрахунок від 17  лютого 2015  року №  9017339114 в сумі 219  487,56 грн та розрахунок від 16 лютого 2016  року №  9017927554 в сумі 1  383,84 грн; по земельному податку з юридичних осіб (Кольчино) розрахунок від 17 лютого 2015 року №  9017350516 в сумі 136,28  грн та розрахунок від 16 лютого 2016 року №  9017818061 в сумі 98  685,99  грн; по земельному податку з юридичних осіб (Серне) розрахунок від 17  лютого 2015 року №  9017339043 в сумі 222,94 грн; по земельному податку з юридичних осіб ( ОСОБА_1 ) розрахунок від 17  лютого 2015 року №  9017346072 в сумі 2861,44 грн; по земельному податку з юридичних осіб ( ОСОБА_2 ) розрахунок від 17  лютого 2015  року №  9017357154 в сумі 56,22 грн; по земельному податку з юридичних осіб (Павшино) розрахунок від 17 лютого 2015 року №  9017362007 в сумі 22,92 грн; по земельному податку з юридичних осіб ( ОСОБА_3 ) розрахунок від 16  лютого 2016 року №  9017813864 в сумі 64  371,33 грн. 
Крім того, Мукачівською ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області було нараховано КЕВ м. Мукачева пеню в загальному розмірі 12  306,53 грн, а саме: 12  160,48  грн по земельному податку з юридичних осіб (Мукачево) та 146,05 грн по земельному податку з юридичних осіб (В.  Коропець), що підтверджується довідкою про суму податкового боргу по платежах та обліковою карткою платника.
У зв`язку з несплатою узгоджених сум відповідачу на підставі п.  59.1. ст.  59 ПК України, позивачем було виставлено податкову вимогу про наявність податкового боргу за узгодженими податковими зобов`язаннями.
Також, як установлено судами попередніх інстанцій, відповідачем були подані до податкового органу уточнюючі декларації за 2015 рік, а саме: щодо плати за землю (Кольчино) з розрахунком суми земельного податку, згідно якої нараховано до зменшення податкове зобов`язання в розмірі 45  911, 26 грн та щодо плати за землю (Мукачево) з розрахунком суми земельного податку, згідно якої нараховано до зменшення податкове зобов`язання в розмірі 153  536,44 грн. Дані уточнюючі декларації були отримані Мукачівською ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області 24  жовтня 2016 року
За наведених підстав та у зв`язку із несплатою відповідачем таких грошових зобов`язань по земельному податку з юридичних осіб та пені у добровільному порядку, Мукачівська ОДПІ ГУ ДФС у Закарпатській області звернувся до суду із даним позовом про їх стягнення в судовому порядку. 
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч. 1, 2 та 3 ст. 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст. 2 та ч. 4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що постанова Закарпатського окружного адміністративного суду від 03  листопада 2016 року та ухвала Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року відповідають зазначеним вимогам процесуального закону, а доводи касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне. 
Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
За правилами підп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з п. 36.1 ст. 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Пунктом 286.2 ст. 286 ПК України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому ст. 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.
За нормами п. 287.3 ст. 287 ПК України установлено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
За правилами п. 54.1 ст. 54 ПК України передбачено, що платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків (п. 56.11 ст. 56 ПК України).
Згідно з п.  129.1.1. ст.  129 ПК України пеня нараховується після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу. Нарахування пені розпочинається: а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків - від першого робочого дня. наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом; б) при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем    граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.
Відповідно до п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
У відповідності з підп. 14.1.175. п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
За приписами п. 95.1 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Пунктом 95.3 ст. 95 ПК України передбачено, що стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Підпунктом 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.
Як убачається з матеріалів справи, у відповідності до рішення Кольчинської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області п`ятдесят другої сесії шостого скликання від 08 лютого 2015 року №  984 «Про встановлення пільг щодо сплати земельного податку, що сплачується на території Кольчинської сільської ради на 2015  рік» КЕВ м. Мукачева було звільнено на 100  % від сплати земельного податку, що сплачується на території Кольчинської сільської ради на 2015 рік.
Відповідно до рішення Мукачівської міської ради 72 сесії 6-го скликання від 26  лютого 2015 року №  1360 «Про встановлення пільг щодо сплати земельного податку на 2015  рік» було звільнено від сплати земельного податку в межах м.  Мукачево в 2015  році військові формування та Збройні Сили України.
Згідно з рішенням Мукачівської міської ради 79 сесії 6-го скликання від 25  червня 2015 року №  1477 «Про встановлення пільг щодо сплати земельного податку на 2016  рік» було звільнено з 01 січня 2016 року від сплати земельного податку в межах м. Мукачево в 2016 році військові формування та Збройні Сили України.
Також, рішенням Кольчинської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області 55 сесії 6 скликання від 26 червня 2015 року №  1060 «Про встановлення ставок земельного податку на 2016 рік» встановлено ставки земельного податку за землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення в розмірі 1,5  %.
У зв`язку з наведеними обставинами та на підставі п. 50.1 ст. 50 ПК України, КЕВ  м.  Мукачева були подані до позивача уточнюючі декларації за 2015 рік, які отримані позивачем 24 жовтня 2016 року.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що за відповідачем рахується податковий борг із земельного податку з юридичних осіб в сумі 200  087,35 грн (399  535,05 - 45  911, 26 - 153  536,44), з урахуванням уточнюючих податкових декларацій за 2015  рік. Будь-яких доказів у підтвердження погашення вказаного податкового боргу відповідачем суду не надано. 
Аргументи КЕВ  м.  Мукачева, викладені в касаційній скарзі про те, що відповідальність за його податковими зобов`язаннями несе Міністерство оборони України, оскільки КЕВ  м.  Мукачева є державною організацією, створеною Міністерством оборони України, здійснює свою діяльність у сфері оборони, фінансується за рахунок коштів державного бюджету України та є неприбутковою установою, колегія суддів вважає безпідставними. При цьому, суд виходить з того, що КЕВ  м.  Мукачева є державною установою та юридичною особою, яка веде самостійний баланс, має рахунки у відділеннях Державного казначейства і поточний рахунок в установі банку, користується закріпленою за ним землею, має майно, передане їй засновником та несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного їй майна згідно з чинним законодавством. КЕВ  м.  Мукачева є користувачем земельних ділянок, платником земельного податку, який подавав відповідні декларації з плати за землю. Відсутність або обмежене фінансування відповідача не є підставою для звільнення його від обов`язку сплати самостійно узгодженої суми податкового зобов`язання.
Подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15  листопада 2018 року у справі №  822/32/17.
Посилання скаржника на норми Закону України від 21 жовтня 1993 року №  3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як на підставу для звільнення від обов`язку перерахування плати за землю до бюджету, колегія суддів не може визнати обґрунтованим, оскілки цей Закон, відповідно до преамбули, встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, проте не є законодавчим актом з питань оподаткування. Більш того, згаданий Законом не передбачено жодних пільг щодо сплати податків.
У свою чергу, відповідно до вимог ПК України, який регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, відповідач не звільнений від сплати земельного податку та не має пільг щодо його внесення до бюджету.
Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11  грудня 2018 року у справі №  822/416/16. 
За таких обставин, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду знаходить, що рішення судів попередніх інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Суд також застосовує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява №  4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.  1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява №  303-A, п. 29).
Відповідно до ст.350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення апеляційного суду, то відповідно до ст. 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись ч. 2 розд. ІІ «;Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року     №  460-IX, ст. 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Мукачева залишити без задоволення, постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 03  листопада 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді Верховного Суду                                                                      Т.  М.  Шипуліна
                                                                                                    Л.  І.  Бившева
                                                                                                    В.  В.  Хохуляк