Єдиний унікальний номер 227/4953/19 
Номер провадження 22-ц/804/1956/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер 227/4953/19
Номер провадження 22-ц/804/1956/20

10 червня 2020 року               м. Бахмут
Донецький апеляційний суд в складі колегії:
судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Никифоряка Л.П., Новікової Г.В.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 
представник позивача: ОСОБА_2 
представник позивача: ТОВ «Юридична компанія «Гарант правосуддя»
відповідач: акціонерне товариство «Українська залізниця»
представник відповідача: ОСОБА_3 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованої заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати -

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" 

на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2020 року, повний текст якого складено суддею Любчиком В.М. в м. Добропілля в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області 10 квітня 2020 року, в незазначений у справі час, -
ВСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати.
В обґрунтування своїх  вимог зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі. Згідно до наказу № 6346/ДН-ОС від 10.07.2017 року позивача було звільнено з посади слюсаря-сантехніка 3 розряду дільниці з ремонту та утриманню будинків та споруд ст. Іловайськ виробничого підрозділу «Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату, однак у день звільнення остаточного розрахунку, проведено не було.
У зв`язку з наведеним, просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 10823,49 грн та компенсацію за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 2237,62 грн.
В подальшому, з урахуванням отриманої частини заробітної плати за березень 2017 року ОСОБА_1 , його представник - адвокат Лаврищев В.В. просив стягнути заборгованість по заробітній платі у розмірі 9 595, 24 грн та компенсацію за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 1 951, 44 грн.

       КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
10 квітня 2020 року рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області позовні вимоги ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованої заробітної плати та компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати задоволено частково.
-Стягнуто з відповідача суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 9580,07 грн (дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят гривень 07 копійок) та суму компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 1161,00 грн (одна тисяча сто шістдесят одна гривня 00 копійок).
-Зобов`язано відповідача утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.
-Вирішено питання про судові витрати.
-В іншій частині позовних вимог відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем через свого представника подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог  позивача. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що з 20.03.2017 року у зв`язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі виробничих об`єктів ПАТ "Українська залізниця", розташованих на непідконтрольній території, у відповідача  відсутній доступ до документів підприємства, втрачено контроль над господарською діяльністю. 
Підтвердженням наявності заборгованості по заробітній платі є первинні бухгалтерські документи, які в даному випадку відсутні, так які залишилися на непідконтрольній території.
Зазначає, що Висновком торгово-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року засвідчено настання  форс-мажорних обставин, ці обставини унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобов`язань. 
Зазначає також, що надані позивачем розрахункові листи не можуть бути належними доказами, оскільки не мають підписів повноважних осіб та печатки підприємства.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
05 червня 2020 року від представника позивача - адвоката Лаврищева В.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вважає, що посилання відповідача на відсутність первинної документації, на підставі якої здійснюються нарахування заробітної плати, не відповідає обставинам справи.   Відповідач має юридичну адресу на підконтрольній українській владі території та не надав жодних доказів того, що документація з питань трудових відносин із позивачем  знаходиться у м. Донецьк або іншій території проведення АТО.
Обов`язок щодо збереження даної документації покладений саме на роботодавця.
Також представник зазначив, що єдиним належним та достатнім документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору) є сертифікат Торгово-промислової палати України, між тим, відповідачем надано лише Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України, проте ці документи не є тотожними.
Зазначив, що відповідач відзвітував до підрозділів ДФС України про нарахування заробітної плати позивачу за березень 2027 року у розмірі-2745,05 грн., що відповідає даним наданого позивачем розрахункового листа за березень 2017 року. Тобто, Індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5), що надані Пенсійним фондом повністю спростовують твердження відповідача про нарахування лише 1228, 26 грн та про повний розрахунок за березень 201 року, як наслідок відсутності заборгованості із заробітної плати та повністю спростовують твердження про відсутність документообігу між структурними підрозділами після 17.03.17 року.
Аналізуючи матеріали справи, норми чинного законодавства та посилаючись на рішення судів вищої інстанції у аналогічних правовідносинах, зазначив, що судом першої інстанції обґрунтовано визнано належними та допустимими доказами надані позивачем розрахунки заборгованості по заробітній платі ( а.с.223-230).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
       Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що дана справа є малозначною,  ціна позову  складає 11 546, 48 грн, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено.
У період з 18.12.2007 року по 17.07.2017 року позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується записами у трудовій книжці, виданої на його ім`я серії НОМЕР_1 .
Постановою Кабінету міністрів України № 938 від 31.10.2018 року, змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано в акціонерне товариство «Українська залізниця».
На підставі наказу (розпорядження) № 6346/ДН-ОС від 10.07.2017 року, ОСОБА_1 звільнено з посади слюсаря-сантехніка 3 розряду дільниці з ремонту та утриманню будинків та споруд ст. Іловайськ виробничого підрозділу «Іловайське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату, 17.07.2017 року, про що у трудовій книжці зроблено запис № 18, з виплатою одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, компенсації за 2 дні відпустки.
Із долучених до матеріалів справи розрахунків заробітної плати позивача (табуляграм) вбачається, що за березень 2017 року - всього нараховано 2745,05 грн, з яких оплата простоїв становить 996,85 грн, сума до виплати 2182,82 грн; за квітень 2017 року - всього нараховано 1624,67 грн, з яких оплата простоїв становить 1594,96 грн, сума до виплати 1291,91 грн, за травень 2017 року - всього нараховано 2018,16 грн, з яких оплата простоїв становить 1981,24 грн, сума до виплати 1604,81 грн; за червень 2017 року - всього нараховано 507,71 грн, з яких оплата простоїв становить 498,42 грн, сума до виплати 403,72 грн; за липень 2017 року - всього нараховано 3927,90 грн, з яких оплата простоїв становить 99,68 грн (до складу вищезазначеної суми також входять виплата одноразової грошової допомоги, компенсація за 2 дні відпустки), сума до виплати становить 3158,54 грн.
Наказом начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17.03.2017 року № 236/ДНД, підтверджується, що у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; на час простою встановлено щоденний режим роботи згідно діючих Правил внутрішнього трудового розпорядку та зобов`язано всіх працівників, які знаходяться на простої, з`являтися на свої робочі місця, актові зали, кабінети технічного навчання; зобов`язано працівників, які знаходяться на простої, розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в "Журналі обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться на простої"; на весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код "П"; оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.
Відповідно до копії табелів обліку використання робочого часу за літерним кодом «П» визначено: у березні 2017 року – 10 днів (80 години), у квітні 2017 року – 16 днів (128 годин), у травні 2017 року – 20 днів (159 годин), у червні 2017 року – 5 днів (40 годин), у липні 2017 року – 1 день (8 годин).
Наказ про припинення трудового договору підписаний в.о. начальника дирекції залізничних перевезень Тертишниковим С.І. Згідно матеріалів справи структурний підрозділ «Донецька дирекція залізничних перевезень» здійснює свою адміністративну діяльність у м. Лиман Донецької області, тобто на території, на якій органи державної влади України здійснюють свої повноваження, що також підтверджується довідкою відповідача № 280/2 від 03.02.2020 року про доходи позивача за березень - липень 2017 року, на якій також зазначено місце її видачі - м. Лиман Донецької області.
Згідно відомостей (дата формування виписки 21.02.2020 року) з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування «Індивідуальні відомості про застраховану особу» (форма НОМЕР_2 -5 ) розмір нарахованої заробітної плати позивачу за 1 квартал 2017 року, становить 9372,44 грн, з яких за січень 2017 року - 2512,99 грн, за лютий 2017 року - 4114,40 грн, за березень 2017 року - 2745,05 грн, що збігається з сумою нарахованого заробітку, вказаного в табуляграмах за січень-березень 2017 року наданих позивачем.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КзпП, Законом України «Про оплату праці»,  позивач знаходився з відповідачем в трудових відносинах до липня 2017 року, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, при звільненні  не отримв усі належні їй платежі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.
Частиною 1 ст. 94 КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати.
Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.
У ст. 30 Закону України «Про оплату праці» міститься аналогічна норма, доповнена зобов`язанням власника або уповноваженого ним органу забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.
На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, відповідно до якої, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. 
При винесенні рішення суд першої інстанції обґрунтовано прийняв розрахунки заборгованості заробітної плати, зроблені з відповідних табуляграм та інші документи, надані позивачем та його представником, визнав їх  належними, допустимими та прийнятними доказами. Докази надані позивачем, оцінені судом першої інстанції з дотриманням вимог чинного законодавства.
Доводи відповідача про те, що надані позивачем розрахункові листи не можуть бути належними доказами, оскільки не мають підписів повноважних осіб та печатки підприємства не приймаються до уваги, з огляду на таке.
Приписами статті 110 КЗпП України, частини першої статті 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", згідно яких при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати не передбачено наявність підпису посадової особи та печатки на них зазначеними нормами. 
Також судом обґрунтовано прийнято до уваги Видатковий касовий ордер № 41 від 08.08.2017 року та надану відповідачем довідку № 280/2 від 03.02.2020 року, з яких вбачається, що за березень 2017 року позивачу було нараховано  заробітну плату в сумі  1243, 42 грн., отримав - 988, 74 грн, про що  наявний його підпис у у Видатковому касовому ордері, визнано їх  належними, допустимим та прийнятним доказами (а.с.75-78, 117-118).
Наведені обставини дають підстави для висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі в розмірі 9 580, 07 грн (10 823, 49 грн-1243, 42 грн). 
Таким чином,  рішення в частині наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, вимогам матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.
Відповідно до ст. 34 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці`компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Відповідно до Закону України від 19.10.2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати`підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2).
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).
Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4).
Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати`Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159затвердив «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати».
Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15.10.2013 року № 9-рп/2013кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Відповідно до пунктів 4, 5 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).
Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).
Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21.05.2014 року у справі № 6-43цс14, від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно дост. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці»,Закону України від 19 жовтня 2000 року №2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати`компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.
Отже, враховуючи зазначені норми законодавства та взявши до уваги перераховану заборгованість за березень 2017 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на стягнення компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати частково.
Доводи відповідача, про відсутність первинної документації, що унеможливлює нарахування позивачу сум, щодо яких виник спір, не приймаються з огляду на те, що обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на роботодавці, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати.
Типові форми первинного обліку використовуються з метою обліку використання робочого часу усіх категорій працюючих, для контролю за дотриманням встановленого режиму робочого часу, для отримання даних про відпрацьований час та інших показників, необхідних для складання форм державних статистичних спостережень з праці.
Зокрема, типова форма N П-5 "Табель обліку використання робочого часу" надається як рекомендована для застосування і використовується як формалізований набір показників у складі первинного обліку підприємства щодо використання робочого часу, необхідний для заповнення форм державних статистичних спостережень з праці.
Крім того, як вказано в Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 243/5469/17, провадження № 61-94св17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією працедавця.
Науково-правовий висновок Торгово-промислової палати України, на який посилається представник відповідача не звільняє відповідача від обов`язку виплатити працівнику заборгованість з оплати праці, а лише підтверджує відсутність вини підприємства у несвоєчасній виплаті заробітної плати.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення. 
Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:     А.В. Гапонов

            Судді:       Л.П.Никифоряк
     
Г.В.Новікова