ПОСТАНОВА
Іменем України

06 травня 2020 року 
Київ
справа №819/666/18
адміністративне провадження №К/9901/25011/19

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду:
суддя-доповідач Гусак М.     Б.,
судді Гімон М.    М., Усенко Є. А.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року (суддя Дерех Н.    В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 5 серпня 2019 року (судді Попко    Я.    С., Хобор Р.    Б., Шевчук С.    М.) у справі № 819/666/18 за позовом Державного підприємства «Тернопільське лісове господарство» до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИЛА:

У квітні 2018 року Державне підприємство «Тернопільське лісове господарство» (далі - ДП «Тернопільське лісове господарство») звернулося до суду з позовом, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області (далі - ГУ ДФС у Тернопільській області): від 10 жовтня 2017    року    №    0038921207, яким накладено штраф у розмірі 68516,77 грн; від 11    січня 2018 року №    00005541307, яким нараховано 668661,48 грн штрафних (фінансових) санкцій та 67050,53 грн пені.

Позов обґрунтовано тим, що на момент проведення перевірки у позивача був відсутній податковий борг з податку з доходів фізичних осіб, тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішенням від 10 квітня 2019    року Тернопільський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив. 

Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 5 серпня 2019 року рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10 жовтня 2017 року №    0038921207 скасував, у задоволенні позову в цій частині відмовив; у решті рішення - залишив без змін.

Не погодившись із ухваленими у справі судовими рішеннями, ГУ ДФС у Тернопільській області подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при розгляді справи, просить скасувати ці судові рішення та відмовити у задоволенні позову.

Позивач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався.

Касаційна скарга розглядається відповідно до пункту 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року №460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, тобто до 8 лютого 2020 року. 

Предметом перегляду в касаційному порядку є висновки судів попередніх інстанцій щодо податкового повідомлення-рішення від 11 січня 2018 року №    00005541307.

Обговоривши наведені в касаційній скарзі доводи, перевіривши обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в    статті 167    цього Кодексу.

За правими пункту 57.1 статті 57 ПК України податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Згідно з пунктом 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Суди встановили, що у період із 1 по 29 грудня 2017 року ГУ ДФС у Тернопільській області проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності ДП «Тернопільське лісове господарство» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період із 1 липня 2016 року по 30 вересня 2017 року, за результатами якої складений акт від 2 січня 2018     року №6/19-00-13-07/00993024, яким станом на 1 липня 2016 року зафіксовано 1335799,03 грн заборгованості зі сплати податку на доходи фізичних осіб (986617,27 грн податку, нарахованого та не сплаченого у перевіряємому періоді, та 349181,76 грн - нарахованого податку, за яким на момент перевірки не минув строк сплати); станом на 30 вересня 2017 року позивач сплатив всі суми податкових зобов`язань з цього податку.

На підставі висновків вказаного акта перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 11 січня 2018 року №    00005541307, яким позивачу нараховано 668661,48 грн штрафних (фінансових) санкцій та 67050,53 грн пені за несвоєчасне перерахування податку з доходів фізичних осіб за період із 1 по 31 липня та з 4 серпня по 7 вересня 2017 року.

Скасовуючи це повідомлення-рішення, суди виходили з того, що на момент проведення перевірки у позивача був відсутній податковий борг, оскільки податкові повідомлення-рішення були оскаржені в судовому порядку, отже були неузгодженими; за період, що перевірявся, позивачем нараховано 3432618,00 грн податку з доходів фізичних осіб, сплачено - 4524301,72 грн, тобто більше, ніж нараховано; контролюючим органом завищено суму несплаченого позивачем податку до бюджету, внаслідок самостійної зміни призначення платежу; під час перевірки заборгованість позивача з податку на доходи фізичних осіб становила 1257767,06 грн, а податкове повідомлення    рішення форми «Р» №0000541750 від 6    грудня 2012 року, яке було винесене до проведення перевірки, прийняте на суму 1259618,47 грн, що на 1851,41 грн більше, ніж встановлена перевіркою заборгованість.

Згідно з підпунктом 14.1.175    п.14.1    ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили (абзац 4 пункту 56.18 статті 56 ПК України).

Суди встановили, що за період із 1 січня 2010 року по 30 червня 2012 року відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку з питань правильності нарахування, обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб, за наслідками якої складено акт від 23 листопада 2012 року №5722/17-50/00993024 та прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 6 грудня 2012 року №0000541750 на суму 1259618,47 грн основного платежу та 418829,06 грн - штрафних санкцій. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року це податкове повідомлення-рішення скасовано в частині нарахованих штрафних санкцій, рішення суду набрало законної сили 11 жовтня 2016 року.

Також, відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період із 1 жовтня 2009 року по 30 вересня 2012 року, за результатами якої складено акт від 30 січня 2013 року №413/22-10/00993024, та прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 25 лютого 2013 року № 0000021750 на суму 166966,20 грн основного платежу та 84503,10 грн - штрафних санкцій. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №0000021750 від 25.02.2013 року.

Посадовими особами Головного управління ДФС у Тернопільській області проведено виїзну планову перевірку ДП «Тернопільське лісове господарство» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період із 1    жовтня 2012 року по 30 червня 2016 року, за результатами якої складено акт від 2    грудня 2016 року №476/14-04/00993024, та прийнято податкове повідомлення-рішення №0063021302, яким визначено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, у тому числі з податку на доходи фізичних осіб в сумі 2587494,45 грн (у тому числі 986617,27 грн - податкове зобов`язання, 841655,28 грн - штрафні (фінансові) санкції     та 759221,90 грн - пені). Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення    рішення від 15 грудня 2016 року № 0063021302.

Отже, встановивши наявність неузгодженої заборгованості у позивача та помилкове списання відповідачем коштів за рахунок погашення позивачем заборгованості за попередні періоди, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 11 січня 2018 року №00005541307.

Відповідно до частин першої-третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним приписам закону оскаржувані судові рішення відповідають.

Висновки судів попередніх інстанцій, є результатом оцінки наявних у їх розпорядженні доказів. Суд касаційної інстанції не може не погодитись із нею, оскільки така оцінка судами попередніх інстанцій дана з дотриманням вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування всіх обстави справи на підставі належних та допустимих доказів.

Доводи відповідача про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Водночас у касаційній скарзі відсутні доводи щодо порушення норм процесуального права, встановлення якого є безумовною підставою для скасування оскаржуваних судових рішень відповідно до вимог частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 249 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

За правилами частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів 

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області залишити без задоволення, а постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 5 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                М.   Б. Гусак

Судді:                                                                                                     М.   М.    Гімон

                                                                                                    Є. А. Усенко