ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/3203/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Костенко Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
  Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                             судді-доповідача:                       Собківа Я.М.,    
                                             суддів:                        Земляної Г.В., Глущенко Я.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення в частині, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, з позовом, у якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати п. 48 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум (далі - Комісія Міноборони) від 09.11.2018 №111, яким відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги;
- зобов`язати Міноборони призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2018, у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2020 року  адміністративний позов задоволено частково.  
Визнано протиправним і скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, оформлене п. 48 протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09.11.2018 №111. 
Зобов`язано Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, станом на 01.01.2018.
Зобов`язано Міністерство оборони України провести виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, станом на 01.01.2018, з урахуванням проведених виплат.
Відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позову в іншій частині.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.     
Відповідно до ч.1   ст. 308 КАС України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1   ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. 
На адресу Шостого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.  
Судом першої інстанції встановлено, що Згідно з довідкою в/ч НОМЕР_1 від 27.02.2018 року №120 ОСОБА_1  у період з 15.07.2014 року по 31.01.2015 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цінності України в районі проведення антитерористичної операції в Донецькій області.
Згідно з копією довідки військово-лікарської комісії від 25.06.2015 року №1972 проведено медичний огляд позивача, зазначено діагноз: "Консолідовані переломи медіальної кісточки правої гомілки, основи V плесневої кістки правої стопи без порушення функції після мінно-вибухової травми (31.01.2015), ліковані консервативно", постанова про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): "Травма, ТАК, пов`язана з виконання обов`язків військової служби (довідка про обставини травми видана командиром в/ч польова пошта НОМЕР_2 №287/вос від 12.02.2015 року".      
Згідно з копією довідки МСЕК серія АГ №0001754 від 20.07.2015 року позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності 10% внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби; страховий випадок 25.06.2015 року. Також, у справі наявна копія довідки МСЕК про невизнання інвалідом, видана позивачу в тому, що він 20.07.2015 року оглядався Центральною МСЕК №1 і за результатами не визнаний інвалідом.      
Згідно з копією наказу командира в/ч НОМЕР_3 від 16.05.2018 року №104 (по стройовій частині) позивача з 16.05.2018 року виключено зі списків особового складу в/ч НОМЕР_3 . У наказі зазначено про те, що позивача звільнено наказом командувача Високомобільних десантних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 18.04.2018 №32 з військової служби у запас за пунктом "б" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) відповідно до ч. 8   ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Згідно з копією витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міноборони від 06.06.2018 року №1555 захворювання позивача: "Транзиторна ішемічна атака (25.04.2018) в басейні лівої середньої мозкової артерії, що підтверджено медичними доку-ментами, - ЗАХВОРЮВАННЯ, ТАК, ПОВ`ЯЗАНЕ      ІЗ ЗАХИСТОМ БАТЬКІВЩИНИ".
Згідно з копією довідки до акту огляду МСЕК Серії АВ №0968526 від 13.06.2018 року проведено первинний огляд інваліда та встановлено позивачу ІІІ групу інвалідності з 04.06.2018 року, що настала внаслідок поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, інвалідність встановлена на строк до 01.07.2019 року.
Позивач звернувся із заявою про призначення одноразової грошової допомоги. Заява позивача і додані до неї документи направлені листом Київського міського військового комісаріату від 12.07.2018 року №ВСЗ/1655 до Міноборони.
У листі зроблено висновок щодо наявності у позивача права на отримання грошової допомоги в розмірі різниці між 250-кратним прожитковим мінімумом, встановленим законом для працездатних осіб на 01.01.2018 року та отриманої суми за 10% втрати працездатності. 
Згідно з копією витягу з п. 48 протоколу засідання Комісії Міноборони від 09.11.2018 року №111 позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги на підставі п. 4   ст. 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"   та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, та у зв`язку з тим, що позивачу групу інвалідності встановлено понад двохрічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності. Також зазначено про виплату допомоги у зв`язку із втратою 10% працездатності в сумі 8526 грн.
Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.  
Відповідно до   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і право-вий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон №2011) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Підпунктом 4 п. 2 ст. 16   Закону №2011   (у редакції, чинній станом на 13.06.2018) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Підпунктом 7 цього ж пункту (у редакції, чинній станом на 20.07.2015) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.
Згідно з п. 4 ст. 16-3   Закону №2011   (у редакції, чинній станом на 13.06.2018) якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.
Як вбачається з матеріалів справи, 20.07.2015 року позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності 10% без встановлення йому інвалідності внаслідок отриманої 25.06.2015 року травми, пов`язаної з виконання обов`язків військової служби, що підпадає під регулювання пп. 7 п. 2 ст. 16   Закону №2011. Після звільнення позивача з військової служби йому встановлено ІІІ групу інвалідності з 04.06.2018 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підпадає під регулювання пп. 4 п. 2 ст. 16   Закону №2011.
У контексті абз. 1 п. 4 ст. 16-3   Закону №2011   слід зазначити про відсутність факту повторного огляду позивача після первинного встановлення 20.07.2015 року втрати ступеню професійної працездатності 10%, у зв`язку з отриманням ним 25.06.2015 року травми. Позивачу не встановлювався більший відсоток втрати працездатності. Водночас, встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності 04.06.2018 року, як прямо вказано у довідці МСЕК від 13.06.2018 року серія АВ №0968526, здійснено при первинному огляді позивача, у зв`язку із захворюванням, вказаним у протоколі засідання Центральної військово-лікарської комісії від 06.06.2018 року №1555.
У контексті абз. 2 п. 4 ст. 16-3   Закону №2011   слід зазначити, що присічний термін визначений з часу первинного встановлення інвалідності, що у цій справі мало місце 04.06.2018 року. У справі відсутні факти зміни позивачу групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності (04.06.2018 року), тому вказана норма не регулює спірні правовідносини.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 120/3358/19-а. 
Згідно з п. 9 ст. 16-3   Закону №2011   порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 12 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975   (далі - Порядок №975), передбачено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Згідно з пп. "б" п. 1 ст. 16-2 Закону №2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності IIІ групи (пп. 4 п. 2 ст. 16 цього Закону).
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання відповідача призначити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 250-кратного   прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, станом на 01.01.2018 року та провести виплату позивачу цієї допомоги з урахуванням раніше виплаченої суми.
Згідно з ч. 1   ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України   кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених   статтею 78 цього Кодексу. 
Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.
Положеннями   ст. 242 КАС України   рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1   ст. 315 КАС України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до   ст. 316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                               
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.          
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2020 року залишити без змін.         
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

              Суддя-доповідач                                                                                 Собків Я.М.

  Суддя                                                                                                    Земляна Г.В.

             Суддя                                                                                                     Глущенко Я.Б.