СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2020 р.                                                   Справа № 5006/8/55/2012  

Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Крестьянінов О.О. , суддя  Шевель О.В. 
за участю секретаря судового засідання Гончарова О.В.
розглянувши у приміщенні Східного  апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго”, м. Краматорськ (вх. №1133Д/2-5)
на ухвалу господарського суду Донецької області від 10.03.2020 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Фурсова С.М., судді Паляниця Ю.О., Величко Н.В., повний текст ухвали складено та підписано 16.03.2020) за результатом розгляду скарги на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Яковенко В.А. по справі № 5006/8/55/2012
за           позовом Заступника прокурора Донецької області, м. Маріуполь в інтересах держави в особі:
1) Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, м. Київ 
2) Публічного акціонерного товариства “Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України”, м. Київ 
до Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго”, м. Краматорськ
про стягнення заборгованості в сумі 74 249 571,95 гривень, 3 % річних в сумі          1 383 947,22 гривень, пені в сумі 5 680 920,12 гривень, інфляційних в сумі 616 872,00 гривень та штрафу в сумі 5 268 103,10 гривень, -

ВСТАНОВИЛА:

27.02.2020 Обласне  комунальне  підприємство “Донецьктеплокомуненерго” звернулось до господарського суду Донецької області із скаргою на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України в якій скаржник просив: 
- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. щодо незупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №38105811;
- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. щодо не зняття арештів з грошових коштів ОКП “Донецьктеплокомуненерго”, накладених згідно з постановами про арешт коштів від 31.10.2019 та від 18.08.2015, які були винесені в рамках виконавчого провадження №38105811;
- зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. усунути порушення (поновити порушене право боржника) – винести постанову про зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №38105811.
- зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. усунути порушення (поновити порушене право боржника) – скасувати постанови про арешт коштів від 31.10.2019 та постанову про арешт коштів від 18.08.2015, які були винесені в рамках виконавчого провадження №38105811. 
Ухвалою            господарського суду Донецької області від 10.03.2020 по справі № 5006/8/55/2012 у задоволенні скарги Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України відмовлено.
В обґрунтування вимог скарги, боржник  посилався  на те, що його було включено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, про що державному виконавцю стало відомо 21.02.2020, а тому, враховуючи положення п.10 ч.1 ст.34 та ч. 2 ст. 34 Закону України № 1404 виконавче провадження №38105811 має бути зупинене, а також, відповідно до   п. 4 ст. 35 Закону України № 1404,   знято  арешт, накладений державним виконавцем за виконавчим провадженням №38105811, шляхом скасування постанов про арешт коштів від 31.10.2019 та постанови про арешт коштів від 18.08.2015, які були винесені в рамках виконавчого провадження №38105811. Проте державним виконавцем в порушення  вимог законодавства не було вчинено даних процесуальних дій.
Відмовляючи у задоволенні скарги, місцевий господарський суд, виходив з наступного :
- внесення боржника до Реєстру не є безумовною підставою для зупинення виконавчого провадження, оскільки зупинення виконавчого провадження на підставі п. 10 ст. 34 Закону України “Про виконавче провадження” має відбуватись з урахуванням всіх вимог ст. 34 Закону України “Про виконавче провадження”. Саме з урахуванням, п. 10 вказаної статті, яка визначає коло суб`єктів (стягувач, боржник) на яких розповсюджується  положення вказаної статті, частини 4 цієї  статті, яка визначає на яку саме заборгованість розповсюджуються положення п. 10 статті,  а саме на заборгованість, яка стягується за спожитий природний газ, який  використано станом на 01.07.2016, за виключенням заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду. В той же час, господарським судом Донецької області    неодноразово надавалась відстрочка виконання рішення суду від 13.11.2012 у справі №5006/8/55/2012. Зокрема,  ухвалами господарського суду Донецької області від від 17.06.2013 відстрочено виконання рішення суду до 15.10.2013; від 24.02.2014 відстрочено виконання рішення суду до 24.08.2014; від 28.10.2015 відстрочено виконання рішення суду до 28.10.2016; від 17.06.2013 відстрочено виконання рішення суду до 06.04.2018. Відтак, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Яковенко В.А. в даному випадку було правомірно застосовано імперативні приписи ч. 4 ст. 34 Закону України “Про виконавче провадження” та не винесено постанову про зупинення виконавчого провадження;
- відповідно до ч. 4. статті 35 Закону України “Про виконавче провадження” арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадку, передбаченого пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану. Враховуючи правомірність дій державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Яковенко В.А. щодо незупинення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Донецької області №5006/8/55/2012 від 15.03.2013, в останнього були відсутні підстави для скасування постанов про арешт коштів від 18.08.2015 та від 31.10.2019 в межах ВП №38105811. 
За таких підстав суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги боржника на дії державного виконавця.
Боржник з            вищевказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив задовольнити апеляційну скаргу ОКП “Донецьктеплокомуненерго” на ухвалу господарського суду Донецької області від 10.03.2020 по справі № 5006/8/55/2012, скасувати ухвалу господарського  суду Донецької області від 10.03.2020 по справі № 5006/8/55/2012 та задовольнити скаргу ОКП “Донецьктеплокомуненерго” на бездіяльність державного виконавця.
Апеляційну скаргу обґрунтовує  наступними доводами: 
- державним виконавцем в порушення вимог п.10 ч.1 ст.34 та ч. 2 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон №14040) не винесена 24.02.2020 постанова про зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №38105811, не зважаючи на те, що 21.02.2020 державному виконавцю стало відомо (із заяви боржника), що боржник включений до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії;
- відповідно до п. 4 ст. 35 ЗУ № 1404 арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадку, передбаченого пунктом 10 частини першої статті 34 цього закону. Таким чином існують всі законні підстави для зняття арештів, накладених Державним виконавцем за виконавчим провадженням №38105811, шляхом скасування постанов про арешт коштів від 31.10.2019 та постанови про арешт коштів від 18.08.2015, які були винесені в рамках виконавчого провадження №38105811;
-  законодавець, зазначаючи у ч.4 ст.34 Закону №1404 виключення «крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду», не мав на меті обмежити права Боржника. Це виключення було запроваджено законодавцем лише з метою розділити саме підстави для зупинення вчинення виконавчих дій, відносно заборгованості за енергоносії, яка внесена до Реєстру (бере участь у врегулюванні заборгованості) та стосовно якої судом приймалася відстрочка виконання рішення. Таких підстав є дві та відрізняються вони одна від іншої наступним:  1. Вчинення виконавчих дій зупиняється на підставі п. 6 ч. 1 ст .34 Закону України № 1404, якщо: боржник у Реєстрі (на підставі Закону України № 1730); відстрочка виконання рішення суду не закінчилася на дату прийняття рішення державним виконавцем про зупинення вчинення виконавчих дій. Вчинення виконавчих дій у даному випадку зупиняється на підставі п. 6 ч. 1 ст. 34 Закону України № 1404 з дати надання відстрочки до дати закінчення відстрочки. 2. Вчинення виконавчих дій зупиняється на підставі п.10. ч. 1 ст. 34 Закону України № 1404, якщо: боржник у Реєстрі (на підставі Закону України № 1730); відстрочка виконання рішення суду закінчилася. Вчинення виконавчих дій у даному випадку зупиняється на підставі п.10 ч.1.ст.34 Закону  № 1404 з дати внесення боржника до Реєстру до дати виключення боржника з Реєстру. Разом з цим, не зважаючи на наявність відстрочок виконання рішення Господарського суду Донецької області №5006/8/55/2012 від 13.11.2012, які закінчилися, є всі підстави для зупинення вчинення виконавчих дій за ВП №38105811 на підставі п.10. ч. 1 ст. 34 Закону України № 1404, оскільки на дату подання боржником заяви державному виконавцю відстрочки не було.  
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.04.2020 у справі № 5006/8/55/2012 відкрито апеляційне провадження по справі № 5006/8/55/2012 та призначено її до розгляду на 07.05.2020. 
Враховуючи викладене та зважаючи на приписи ч. 14 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, розгляд апеляційної скарги Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” на ухвалу господарського суду Донецької області від 10.03.2020 у справі №5006/8/55/2012 розпочався спочатку.
У відзиві на апеляційну скаргу, наданому до суду апеляційної інстанції 27.04.2020, ПАТ НАК  “Нафтогаз України”, проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Свої заперечення обґрунтовує наступними доводами:
- стаття 34 Закону №1404 визначає підстави для зупинення вчинення виконавчих дій, і відповідно п.6 ч. 1 вказаної статті передбачає зупинення вчинення виконавчих дій виключно за однієї умови (у разі надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення) та не пов`язує включення чи не включення боржника до Реєстру відповідно до Закону № 1730. Крім того, ч. 1 ст. 34 Закону № 1404 законодавцем було доповнено п.10, а ст. 34 доповнено ч.4 згідно із Законом України від 03.11.2016 №1730, тоді як п. 6 ч. 1 даної статті не доповнювався. Існуюче відстрочення виконання рішення є самостійною підставою, за наявності якої виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій (п.6 ч. 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження") ;
- оскільки статтею 35 Закону України «Про виконавче провадження» визначені строки зупинення вчинення виконавчих дій, то вона підлягає застосуванню виключно вже тільки після прийняття рішення виконавцем про зупинення виконавчого провадження у відповідності до ст. 34 вказаного Закону. У зв`язку з тим, що державним виконавцем за вказаним виконавчим провадженням рішення про зупинення вчинення виконавчих дій не приймалось, підстави для зупинення виконавчого провадження №38105811 на підставі п.10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження»  відсутні, то  застосовувати ч.4 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця немає підстав.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи, викладені боржником в апеляційній скарзі  та наданому ПАТ НАК  “Нафтогаз України” відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права,  колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  підлягає  частковому задоволенню, виходячи з  наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, рішенням господарського суду Донецької області від 13.11.2012 у справі №5006/8/55/2012 задоволено частково позовні вимоги заступника прокурора Донецької області в інтересах держави в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та НАК “Нафтогаз України” до ОКП “Донецьктеплокомуненерго”. Стягнуто з ОКП “Донецьктеплокомуненерго” на користь НАК “Нафтогаз України” основний борг в сумі 74 249 571,95 гривень, інфляційні в сумі 572 088,99 гривень, 3% річних в сумі 1 383 590,15 гривень, пеню в сумі 4 543 787,14 гривень, штраф в сумі 5 268 103,10 гривень, витрати зі сплати судового збору у сумі 64 380,00 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
На виконання вказаного рішення господарським судом Донецької області 15.03.2013 видано відповідний наказ про стягнення з ОКП “Донецьктеплокомуненерго” на користь НАК “Нафтогаз України” основного боргу в сумі 74 249 571,95 грн., інфляційних в сумі 572 088,99 грн., 3% річних в сумі 1 383 590,15 грн., пеню в сумі 4 543 787,14 грн., штраф в сумі 5 268 103,10 грн.  
21.05.2013 державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮУ відкрито виконавче провадження №38105811 з виконання наказу від 15.03.2013 №5006/8/55/2012. 
18.08.2015 в рамках виконавчого провадження №38105811 старшим державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮУ винесено постанову про арешт коштів та накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках боржника у межах суми 91533212,22 грн.
31.10.2019 в рамках виконавчого провадження №38105811 головним державним виконавцем ВПВР ДДВС МЮУ винесено дві постанови про арешт коштів боржника (у розмірі 40         293         206,49 грн. з урахуванням часткового виконання рішення та з урахуванням виконавчого збору), що містяться на всіх відкритих рахунках в банківських установах та всіх інших відкритих рахунках , а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику. 
18.02.2020 боржник направив  державному виконавцю Яковенко В.А. заяву про зупинення вчинення виконавчих дій в якій повідомляв, що згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.09.2017 №237 ОКП “Донецьктеплокомуненерго” включено в Реєстр теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії. Посилаючись на п. 10 ч. 1 ст. 34, п. 4, п. 6 ст. 35  Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважав про наявність підстав для зупинення виконавчого провадження №38105811  з виконання наказу господарського суду Донецької області від 15.03.2013 №5006/8/55/2012 до моменту виключення ОКП “Донецьктеплокомуненерго” з реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення , що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії. Також просив  зняти всі арешти, накладені на майно боржника, в тому числі на кошти на рахунках у банках та інших фінансових установах. Копію постанови про зупинення виконавчих дій за ВП №38105811  та копію постанови про зняття арешту направити на адресу ОКП “Донецьктеплокомуненерго”. 
Направлення та отримання вказаної заяви виконавчою службою  підтверджується документальними доказами, що містяться в матеріалах справи. 
Отримавши 21.02.2020 заяву боржника, державним виконавцем не зупинено вчинення виконавчих дій та не знято накладений арешт на кошти боржника. 
Вважаючи свої права порушеними, ОКП “Донецьктеплокомуненерго” звернулось до господарського суду Донецької області до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця в порядку вимог ст. 339 ГПК України. 
Судове рішення першої інстанції про відмову у задоволенні скарги є предметом  апеляційного перегляду. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до статей 115, 116 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 15.12.2017, тобто станом на дату набрання законної сили рішенням господарського суду Донецької області від 13.11.2012 у даній  справі, рішення господарського суду, що набрали законної сили, виконуються у порядку, встановленому Законом України “Про виконавче провадження”. 
Виконання рішення господарського суду проводиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.
Згідно зі статтею 1 Закону України “Про виконавче провадження” виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частин першої та другої статті 18 Закону України “Про виконавче провадження” виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Зупинення вчинення виконавчих дій та підстави зупинення передбачені статтею 34 Закону України “Про виконавче провадження”.
30.11.2016 набрав чинності Закон України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії”, дія якого поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (стаття 2 зазначеного Закону).
Відповідно до визначення термінів, що містяться у статті 1 вказаного Закону, заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону - це, зокрема кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (абзац 6 частини 1 статті 1 Закону).
Згідно з абзацами 8 та 10 частини першої статті 1 цього Закону процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості; спожиті енергоносії - спожиті природний газ, електрична енергія.
Отже, Закон України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії” врегульовує питання щодо заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, а саме: спожиті природний газ та електричну енергію.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України “Про виконавче провадження”, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії”, з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, її дочірня компанія “Газ України”, Публічне акціонерне товариство “Укртрансгаз”, постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).
Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що вказані норми права застосовуються лише у випадку, коли стягувачами є Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, її дочірня компанія “Газ України”, Публічне акціонерне товариство “Укртрансгаз”, постачальники електричної енергії, а боржниками підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) із за умови включення боржника до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії”. Також умовою зупинення виконавчого провадження є стягнення заборгованості за газ, що був спожитий до 01.07.2016.
Так, рішенням господарського суду Донецької області  від 13.11.2012 у справі №5006/8/55/2012 було встановлено, що на виконання умов Договору про купівлю-продаж природного газу №14/2487/11 від 30.09.2011, ПАТ НАК “Нафтогаз України” у період з жовтня 2011 року по грудень 2011 року передав у власність ОКП “Донецьктеплокомуненерго” природний газ на загальну суму 74 249 571,95 гривень, однак, боржник не виконав зобов`язання з оплати поставленого газу у строк, визначений Договором, чим порушив умови господарського зобов`язання.
Згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 08.09.2017 №237 Обласне комунальне підприємство “Донецьктеплокомуненерго” включено в Реєстр теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.
Враховуючи, що стягувачем у виконавчому провадженні є Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, а боржником є ОКП “Донецьктеплокомуненерго”, яке включене до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, газ був спожитий до 01.07.2016,  то спірні правовідносини підпадають під дію Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії”.
Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні скарги ОКП “Донецьктеплокомуненерго” на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, виходив з того, що внесення боржника до Реєстру не є безумовною підставою для зупинення виконавчого провадження, оскільки зупинення виконавчого провадження на підставі п. 10 ст. 34 Закону України “Про виконавче провадження” має відбуватись з урахуванням всіх вимог ст. 34 Закону України “Про виконавче провадження”, яка визначає коло суб`єктів (стягувач, боржник) на яких розповсюджується  положення вказаної статті, частини 4 цієї  статті, яка визначає на яку саме заборгованість розповсюджуються положення п. 10 статті,  а саме на заборгованість, яка стягується за спожитий природний газ, який  використано станом на 01.07.2016, за виключенням заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду. В той же час, господарським судом Донецької області неодноразово надавалась відстрочка виконання рішення суду від 13.11.2012 у справі №5006/8/55/2012. Зокрема, ухвалами Господарського суду Донецької області від 17.06.2013 відстрочено виконання рішення суду до 15.10.2013; від 24.02.2014 відстрочено виконання рішення суду до 24.08.2014; від 28.10.2015 відстрочено виконання рішення суду до 28.10.2016; від 06.04.2017 відстрочено виконання рішення суду до 06.04.2018. 
З урахуванням наведених доводів суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне. 
Як зазначалось вище, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України “Про виконавче провадження” виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії”, з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, її дочірня компанія “Газ України”, Публічне акціонерне товариство “Укртрансгаз”, постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).
Згідно з  частиною 4 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам в розрізі положень ч.4         ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів наголошує на тому, що         станом на момент прийняття оскаржуваної ухвали, заборгованість відповідача перед позивачем не була ні реструктуризованою, ні відстроченою чи розстроченою за рішенням суду. Той факт, що ухвалами суду у даній справі неодноразово надавалось відстрочення виконання судового рішення від 13.11.2012, не має значення при вирішенні скарги на дії органу ДВС, оскільки станом на час звернення  боржника до органу ДВС із заявою про зупинення вчинення виконавчих дій з підстав його включення до реєстру,  відстрочення вичерпало свою дію.
Судом встановлено, що: 1) боржник внесений до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до положень         Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»; стягувачем у виконавчому провадженні є ПАТ «НАК «Нафтогаз України»; 3)    у боржника виникла заборгованість за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року.
З огляду на це, посилання місцевого господарського суду  на наявність відстрочки виконання рішення, дія якої закінчилася, як на підставу неправомірності застосування до даних правовідносин положень п. 10 ч. 1 та ч.4   ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження»         є помилковим.
Крім того, за змістом ухвал господарського суду у даній справі, якими боржнику надавалось відстрочку виконання судового рішення, судом були враховані наступні обставини: фінансове становище, у якому опинився боржник в силу незалежних від нього причин, позбавляє його можливості не тільки виконувати зобов`язання перед контрагентами, але й здійснювати сплату загальнообов`язкових платежів до Державного бюджету;  негайне стягнення з відповідача всієї суми заборгованості може погіршити вже до того складне фінансове становище відповідача (заявника) та призвести до затримки виплати з боку ОКП «Донецьктеплокомуненерго» заробітної плати працівникам підприємства; обставини, наведені відповідачем в підтвердження свого скрутного становища, є винятковими та такими, що ускладнюють виконання рішення.
В ухвалах суд посилався  на загальну процесуальну норму ст.121 Господарського процесуального кодексу України (у відповідній редакції), якою передбачено можливість відстрочення виконання рішення суду саме внаслідок встановлення обставин ускладнення його негайного виконання.
В той же час, будь-яких посилань на реструктуризацію спірної заборгованості на підставі спеціальної норми відповідного законодавчого акту вказані ухвали не містять.
Разом з тим, за змістом ст.5 Закону №1730, на виконання якого й внесено зміни до ст.34 Закону України “Про виконавче провадження”, реструктуризація заборгованості за спожитий природний газ, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, здійснюється шляхом розстрочення на 60 календарних місяців рівними частинами з першого числа місяця укладення договору без відстрочення погашення заборгованості та з можливістю дострокового погашення. 
Таким чином, виключно факт укладення договору про реструктуризацію (відстрочення та/або розстрочення) зазначеної заборгованості в передбаченому законом порядку, в тому числі й на виконання рішення суду - і є перешкодою до зупинення виконавчого провадження за нормою ч. 4 ст. 34 Закону України “Про виконавче провадження”.
Водночас, як було встановлено вище, в даній справі договору про реструктуризацію заборгованості не укладалось, а відстрочення виконання рішення суду було здійснено за відповідними ухвалами суду з посиланням на інші обставини. 
За таких підстав,  висновок суду першої інстанції про наявність раніше відстроченої заборгованості за ухвалами Господарського суду Донецької області від 17.06.2013, від 24.02.2014, від 28.10.2015,  від 06.04.2017 та, як наслідок, відсутність підстав для зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Донецької області від 15.03.2013 у справі №5006/8/55/2012 суперечить наведеним вище вимогам законодавства, оскільки місцевим господарським судом безпідставно ототожнено різні за своєю правовою природою дії – реструктуризацію (відстрочення та /або  розстрочення ) заборгованості в передбаченому матеріально-правовими  законодавчими актами порядку та відстрочення виконання судового рішення  згідно з приписами норм ГПК. 
Окрім того, як уже зазначалось, на момент постановлення оскаржуваної ухвали відстрочення виконання рішення суду вичерпало свою дію, а відтак, вказане відстрочення не може бути підставою для відмови у зупиненні виконавчих дій в порядку п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України “Про виконавче провадження”. 
Відповідне узгоджується з правовою позицією, викладеною як в постановах Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №914/1044/13-г, так і у постанові  від 02.05.2018 по справі №         915/2210/15.
Крім того, в постанові від 19.11.2019 у справі №904/9569/13, в якій заборгованість, що стягується на підставі наказу господарського суду, виникла на підставі договору реструктуризації, тобто фактично є реструктуризованою заборгованістю, Верховний Суд відхилив доводи касаційної скарги щодо необхідності врахування правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові   від 02.05.2018 у справі №915/2210/15. Зокрема, як зазначив Верховний Суд, предметом спору у справі №915/2210/15 є стягнення заборгованості за договором поставки, договору про    реструктуризацію заборгованості між сторонами не укладалось; ухвалою суду приймалося рішення про розстрочення виконання рішення, підприємство внесено до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії. 
Дана правова позиція додатково підтверджує вищевикладений висновок про те, що для застосування винятку, передбаченого ч. 4 ст. 34  Закону України “Про виконавче провадження”, на який послався місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі - “крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду“ – недостатньо наявності ухвали суду про відстрочення виконання рішення, постановлених з підстав, не пов`язаних із врегулюванням заборгованості за спожиті енергоносії, натомість між сторонами має бути вчинено відповідний правочин (договір про реструктуризацію заборгованості тощо).
Водночас, як було зазначено вище, в даній справі договору про реструктуризацію  в розумінні Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» між стягувачем та боржником не укладалось , а відстрочення виконання рішення суду було здійснено за відповідними ухвалами суду, які вичерпали свою дію та  з посиланням на інші обставини. 
Стягувач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що боржник не звертався до нього з приводу укладення договору про реструктуризацію заборгованості, незважаючи на те, що він перебуває в Реєстрі з липня 2017 року по теперішній час. Водночас, на думку колегії суддів, зазначена обставина не може бути визнана підставою для відмови в апеляційній скарзі, оскільки, як було встановлено вище, зупинення вчинення виконавчих дій має бути здійснено в силу прямої вказівки закону, а саме,  п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».
Частиною  4   ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження"         визначено, що арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадку, передбаченого         пунктом 10         частини першої статті 34 цього Закону. 
Згідно з ч. 2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження"         виконавець зобов`язаний         зняти арешт         з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також   у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої         статті 34 цього Закону.
У п. 6 ч. 5 ст. 27 Закону України    «Про виконавче провадження»         встановлено, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України         «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки після подання боржником заяви про зупинення виконавчого провадження виникли підстави для такого зупинення, то, враховуючи вимоги ч. 4         ст. 35, ч. 2 ст. 59  Закону України "Про виконавче провадження",  вимога скаржника про визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо незняття арешт з грошових коштів Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго”, накладених згідно з постановами про арешт коштів від 31.10.2019 та постановою про арешт коштів від 18.08.2015, за виконавчим провадженням №38105811 в частині виконання наказу господарського суду Донецької області №5006/8/55/2012 від 15.03.2013 є цілком правомірною та похідною від основної вимоги про зупинення виконавчого провадження відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України “Про виконавче провадження”. 
В той же час, з матеріалів справи вбачається, що постанови державного виконавця про арешт коштів від 31.10.2019 та постанова про арешт коштів від 18.08.2015 за виконавчим провадженням №38105811 приймалися на виконання наказу господарського суду Донецької області №5006/8/55/2012 від 15.03.2013, правильність їх винесення не оспорювалась боржником у скарзі, що розглядається. З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги боржника в частині зобов`язання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. усунути порушення (поновити порушене право боржника) шляхом скасування  постанов про арешт коштів від 31.10.2019 та постанови про арешт коштів від 18.08.2015, які були винесені в рамках виконавчого провадження №38105811. 
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Таким чином, за відсутності підстав для скасування постанов про арешт коштів від 31.10.2019 та постанови про арешт коштів від 18.08.2015, колегія суддів вважає, що для поновлення порушеного права боржника,  правомірним в даному випадку має бути зобов`язання державного виконавця зняти арешт з грошових коштів ОКП “Донецьктеплокомуненерго”, накладених згідно з постановами про арешт коштів від 31.10.2019 та постановою про арешт коштів від 18.08.2015, що також випливає з приписів ч. 2         ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження". 
Згідно з ч. 2         ст. 343 ГПК України         у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Зі змісту частин 2 та 3         ст. 343 ГПК України         випливає, що за результатами розгляду скарги на дії державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.
Відповідно до                  правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 24.04.2019 у справі № 914/3587/14  - зобов`язання державного виконавця  здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких він безпідставно ухиляється (прийняти до виконання спірний наказ, винести постанову про відкриття виконавчого провадження         та розпочати примусове виконання рішення на підставі відповідного виконавчого документу тощо), відповідно до положень         ст. 343 ГПК України, входить до повноважень суду першої інстанції.
З урахуванням встановлених по справі обставин, колегія суддів вважає про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, оскільки вважає обґрунтованою вимогу боржника щодо визнання неправомірною бездіяльність  державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. щодо не зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №38105811, зобов`язання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. усунути порушення (поновити порушене право боржника) - винести постанову про зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №38105811, а також  визнання  неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. щодо не зняття арештів з грошових коштів ОКП “Донецьктеплокомуненерго”, накладених згідно з постановами про арешт коштів від 31.10.2019 та від 18.08.2015, які були винесені в рамках виконавчого провадження №38105811. 
Разом з тим, у задоволенні скарги в  частині скасування постанов про арешт коштів від 31.10.2019 та постанови про арешт коштів від 18.08.2015 має бути відмовлено та зобов`язано державного виконавця  здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких він безпідставно ухиляється, та які будуть мати наслідком усунення  порушення (поновлення  порушеного  права боржника), а саме, зняти  арешт з грошових коштів ОКП “Донецьктеплокомуненерго”, накладений згідно з постановами про арешт коштів від 31.10.2019 та постановою про арешт коштів від 18.08.2015, за виконавчим провадженням №38105811 в частині виконання наказу господарського суду Донецької області №5006/8/55/2012 від 15.03.2013.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржувану ухвалу, неповністю дослідив обставини, які мають значення для справи, порушив норми матеріального та процесуального права, а тому зазначена ухвала підлягає скасуванню, а скарга  Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” на  бездіяльність  державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Яковенко В.А. – частковому задоволенню.
Керуючись статтями 129,   270, 271 пунктом 2 частини 1 статті 275, 277, 339 Господарського процесуального кодексу України,  колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго”  задовольнити частково.
Ухвалу господарського суду Донецької області від 10.03.2020  у справі № 5006/8/55/2012 скасувати.
Скаргу Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби  Міністерства юстиції України Яковенко В.А. по справі №5006/8/55/2012 задовольнити частково.
Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. щодо незупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №38105811 щодо виконання наказу господарського суду Донецької області №5006/8/55/2012 від 15.03.2013 в частині стягнення  суми основного боргу, пені,  штрафу,  інфляційних втрат та  3% річних.  
Зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. винести постанову про зупинення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №38105811 щодо  виконання наказу господарського суду Донецької області №5006/8/55/2012 від 15.03.2013 в частині стягнення  суми основного боргу, пені,  штрафу,  інфляційних втрат та  3% річних.  
Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. щодо незняття арештів з грошових коштів ОКП “Донецьктеплокомуненерго”, накладених згідно з постановами про арешт коштів від 31.10.2019 та постановою про арешт коштів від 18.08.2015, за виконавчим провадженням №38105811 в частині виконання наказу господарського суду Донецької області №5006/8/55/2012 від 15.03.2013.
Зобов`язати  державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. зняти арешт з грошових коштів Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго”, накладених згідно з постановами про арешт коштів від 31.10.2019 та постановою про арешт коштів від 18.08.2015, за виконавчим провадженням №38105811 в частині виконання наказу господарського суду Донецької області №5006/8/55/2012 від 15.03.2013.
В іншій частині скарги Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України Яковенко В.А. – відмовити.
Стягнути з Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (01001, м. Київ, вул. Городецького, 13, код ЄДРПОУ 00015622) на користь Обласного комунального підприємства “Донецьктеплокомуненерго” (84307, Донецька область, м. Краматорськ, пров. Земляний, 2, код ЄДРПОУ 03337119) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги  у сумі 2102,00 грн.
Доручити господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено   18.05.2020 

Головуючий суддя                                                                    І.В. Тарасова

Суддя                                                                                           О.О. Крестьянінов  

Суддя                                                                                           О.В. Шевель