ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 червня 2020 року

м. Харків

справа № 641/6890/19

провадження № 22-ц/818/3273/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідач – Харківська міська рада

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 березня 2020 року, постановлене під головуванням судді Григор`єва Б.П., в залі суду в місті Харкові, -
в с т а н о в и в:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Харківської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визначити їй тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що строк для прийняття спадщини після смерті батька був пропущений нею з поважних причин, оскільки тривалий час вона тяжко переживала смерть батька, не думала про вирішення питань, пов`язаних із набуттям спадщини. Вважала, що може прийняти спадщину у будь-який час, незалежно від дати смерті батька.Крім того  ОСОБА_1 зазначає, що її робота пов`язана з постійним тривалим знаходженням її поза межами міста Харкова, що також є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.
Харківська міська рада надала відзив на апеляційну скаргу, просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 березня 2020 року – залишити без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що після смерті батька позивачки до часу звернення її до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини пройшло два роки. Про смерть батька позивачці було достовірно відомо. Наданий договір на виконання робіт за межами м. Харкова, був укладений строком на 7 місяців з можливою пролонгацією строком на 1 рік. Наявність у позивачки зазначеного періоду роботи за межами міста - не належить до кола поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки не позбавляло позивача можливості звернутись з відповідною заявою після закінчення строку дії договору. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (а.с.15).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 (а.с.19-21).
Постановою державного нотаріуса Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Агасян В.Г. від 04 березня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 , оскільки нею пропущений 6-ти місячний строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.16).
Позивачкою до позовної заяви наданий цивільно-правовий договір від 01.09.2016 року, який укладений між нею та фізичною особою ОСОБА_4 на виконання роботи по збору сільськогосподарської продукції на полях біля села Малорязенцево, Лисичанського району, Луганської області та переробки даної продукції на території замовника. За умовами вказаного договору виконавець зобов`язується надати послуги на протязі 7 місяців. Якщо за один місяць до закінчення строк дії цього договору жодна із сторін письмово не вимагала його розірвання, договір вважається пролонгованим на один рік (а.с.22).
Як на підставу позовних вимог,  ОСОБА_1 посилалася на те, що вона є спадкоємицею за законом після смерті її батька  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком заповіт складений не був. 04.03.2019 року вона звернулась до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено через те, що вона пропустила встановлений законом шестимісячний строк. Вказаний строк нею було пропущено з поважним причин, оскільки вона тривалий час морально тяжко переживала смерть батька, та не думала про вирішення питань, пов`язаних з набуттям спадщини і взагалі не думала, оскільки вона є дочкою померлого та може прийняти спадщину у будь-який час, незалежно від дати смерті останнього. При цьому її робота пов`язана з постійним тривалим знаходженням поза межами м. Харкова. У зв`язку із скрутним матеріальним становищем вона постійно знаходиться на заробітках. ОСОБА_1 вважає, що строк для прийняття спадщини пропущений нею з поважних причин та просила суд визначити їй тримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 2 статті 1220 ЦК України).
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Матеріали справи свідчать про те, що після смерті батька до часу звернення позивачки до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини пройшло понад два роки. 
При цьому ОСОБА_1 не заперечує, що вона знала про смерть батька.
Позивачкою на підтвердження поважності причин пропуску строку наданий цивільно-правовий договір від 01.09.2016 року, який укладений між нею та фізичною особою ОСОБА_4 на виконання роботи по збору сільськогосподарської продукції на полях біля села Малорязенцево, Лисичанського району, Луганської області та переробки даної продукції на території замовника. За умовами вказаного договору виконавець зобов`язується надати послуги на протязі 7 місяців. Якщо за один місяць до закінчення строк дії цього договору жодна із сторін письмово не вимагала його розірвання, договір вважається пролонгованим на один рік (а.с.22).
Натомість доказів виконання такого договору та періоду, протягом якого він виконувався, - матеріали справи не містять.
Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо:
1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви;
2) ці обставини суд визнав поважними.
Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини слід віднести причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15, постановах Верховного Суду від 12 лютого 2018 року у справі № 712/656/15-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 192/1663/17.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для вчинення позивачкою дій із прийняття спадщини.
Доводи ОСОБА_1 про те, що вона була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини у передбачений законом строк у зв`язку з тим, що перебувала на заробітках поза межами міста Харкова, - є безпідставними.
Сам по собі факт перебування позивачки поза межами міста Харкова не свідчить про неможливість подання нею заяви про прийняття спадщини.
А юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, впевненість, що спадщину можна прийняти у будь-який час, - не є тими поважними причинами, що є підставою для поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, - відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи, оскільки наведені позивачкою причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень ч.3 ст.1272 ЦК можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 березня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 10.06.2020 року.