УХВАЛА
20 травня 2020 року 
Київ
справа №300/1817/19
адміністративне провадження №К/9901/7518/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
судді-доповідача - Радишевської  О.Р.,
суддів - Кашпур О.В., Уханенка  С.А.,
перевіривши касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в особі Івано-Франківського міського відділу УДМС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року в справі №300/1817/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в особі Івано-Франківського міського відділу УДМС в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в особі Івано-Франківського міського відділу УДМС в Івано-Франківській області, у якому просив:
-  визнати протиправними дії в частині відмови у вклеюванні до паспорта громадянина України із серією та номером НОМЕР_1 зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_1 25 листопада 2010 року, нової фотокартки в зв`язку із досягненням 25 років відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;
- зобов`язати вклеїти до паспорта громадянина України із серією та номером НОМЕР_1 зразка 1994 року, виданого на ім`я ОСОБА_1 25 листопада 2010  року, нову фотокартку в зв`язку із досягненням 25 років відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 992 року № 2503-ХІІ.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04  листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року, позов задоволено:
- визнано протиправними дії Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в особі Івано-Франківського міського відділу УДМС в Івано-Франківській області в частині відмови у вклеюванні до паспорта громадянина України із серією та номером НОМЕР_1 зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_1 25 листопада 2010 року, нової фотокартки в зв`язку із досягненням 25 років відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ;
- зобов`язано Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в особі Івано-Франківського міського відділу УДМС в Івано-Франківській області вклеїти до паспорта громадянина України із серією та номером НОМЕР_1 зразка 1994 року, який виданий на ім`я ОСОБА_1 25 листопада 2010 року, нову фотокартку в зв`язку із досягненням 25 років відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.
11 березня 2020 року до Верховного Суду надіслано касаційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в особі Івано-Франківського міського відділу УДМС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2019 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року в справі №300/1817/19.
Ухвалою Касаційного адміністративного суду від 20 березня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху; надано скаржнику строк у десять днів із дня вручення копії ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом: сплати судового збору та надіслання відповідних доказів на підтвердження його сплати.
На виконання вимог ухвали Суду скаржник надіслав квитанцію про сплату судового збору в сумі 1536,80 грн.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження  з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.
Частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках  -  на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону  обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Частиною шостою статті 12 КАС України регламентовано перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини (частина третя статті 12 КАС України).
Аналіз зазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмета доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.
Статтею 257 КАС України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є: справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).
У цій справі суд першої інстанції, урахувавши вимоги статті 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. 
Обставини, які є критерієм для віднесення вказаної справи до категорії таких, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження, у розумінні частин третьої та четвертої статті 12 КАС України, у касаційній скарзі не містяться.
Передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткові обставини, які виключають відмову у відкритті касаційного оскарження у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, Судом не встановлені.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового регулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 12, 13,  248, 257, 328, 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області в особі Івано-Франківського міського відділу УДМС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04  листопада 2019 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року в справі №300/1817/19.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р.  Радишевська
Судді:                                                                                          О.В.  Кашпур
                                                                                                     С.А.  Уханенко