Ухвала
Іменем України

12 травня 2020 року
м. Київ
Справа № 577/4553/19
Провадження № 51-538 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну засудженого ОСОБА_4 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2019 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 24 березня 2020 року щодо 
ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз 12 жовтня 2016 року вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, звільнений 27 травня 2019 року умовно-достроково на невідбутий строк 5 місяців,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ст. 395 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2019 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочинів та призначено покарання: за ч. 2 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 3 ст.357 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ст. 395 КК України - у виді 4 місяців арешту. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. 
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 жовтня 2016 року і остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці. 
Строк відбування покарання визначено рахувати з 12 вересня 2019 року. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілих ОСОБА_5 1050 грн та ОСОБА_6 4766 грн матеріальної шкоди. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_4 17 липня 2019 року, приблизно об 11.30 год, поблизу приміщення банку по проспекту Миру 40 у м. Конотопі Сумської області повторно, таємно викрав велосипед потерпілого ОСОБА_7 вартістю 3333,33 грн, що був залишений останнім без нагляду.
Він же 24 липня 2019 року, приблизно о 18.20 год, перебуваючи поблизу магазину "Кооператор" по вулиці Бр. Лузанів у м. Конотопі Сумської області, помітив велосипед із пакетом на кермі, залишений без нагляду. Маючи намір викрасти чуже майно, ОСОБА_4 підійшов до велосипеду і оглянув вміст пакету, де виявив паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_5 , яким разом із іншим майном вирішив заволодіти. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 сів на велосипед та поїхав на ньому з місця вчинення злочину, заволодівши, таким чином, велосипедом потерпілого ОСОБА_5 вартістю 1050 грн та паспортом.
04 серпня 2019 року, приблизно о 24.00 год, ОСОБА_4 , перебуваючи у фойє на першому поверсі гуртожитку по АДРЕСА_2 , повторно, таємно викрав велосипед потерпілого ОСОБА_8 вартістю 3500 грн. 
Після цього ОСОБА_4 повернувся до вказаного гуртожитку, де на першому поверсі, відчинивши незамкнені двері, проник до приміщення для сушки білизни, яке використовується мешканцями для зберігання матеріальних цінностей, звідки таємно повторно викрав належний потерпілій ОСОБА_6 велосипед вартістю 4766 грн.
10 вересня 2019 року, приблизно о 08.30 год, ОСОБА_4 під сходами на першому поверсі 3-го під`їзду будинку АДРЕСА_3 повторно, таємно викрав дитячий візок із жіночою сумкою, у якій знаходились жіночі, дитячі речі та іграшки, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 1045 грн.
Крім того, порушуючи встановлені постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 травня 2019 року обмеження під час встановленого адміністративного нагляду строком на 1 рік, ОСОБА_4 наприкінці липня 2019 року без отримання відповідного дозволу начальника Конотопського ВП ГУНП у Сумській області та без відповідного особистого повідомлення самовільно залишив місце свого проживання та виїхав до м. Києва, де проживав з 01 по 03 вересня 2019 року по АДРЕСА_4 , чим порушив правила адміністративного нагляду.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 24 березня 2020 року апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора залишено без задоволення, а вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2019 року – без зміни. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити оскаржувані судові рішення та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді обмеження волі. Засуджений вказує на те, що, призначаючи йому покарання, суд першої інстанції не врахував належним чином даних про його особу, стан його здоров`я й обставин, які пом`якшують покарання. 
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів та кримінально-правова оцінка його діянь за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ст. 395 КК України у касаційній скарзі не оспорюються. Стосовно доводів засудженого щодо суворості покарання, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно з положеннями статей 50, 65 ККУкраїни особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.
Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, обираючи ОСОБА_4 покарання за кожен окремий злочин, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів; особу винного, його молодий вік, незадовільний стан здоров`я, а також обставини, які пом`якшують покарання, – щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, часткове відшкодування завданих збитків. У якості обставин, що обтяжують покарання, суд встановив рецидив злочину. 
Врахувавши вказані обставини, суд призначив ОСОБА_4 покарання відповідно до ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, застосувавши принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, а також застосував положення ст. 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю вироків.  
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги засудженого щодо можливості пом`якшення покарання. Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Підстав для пом`якшення покарання, а також підстав вважати призначене   ОСОБА_4  покарання явно несправедливим внаслідок суворості, не убачає й колегія суддів касаційного суду. 
З урахуванням установлених судами першої й апеляційної інстанцій обставин, даних про особу засудженого та доводів його касаційної скарги, суд не вбачає підстав для зміни призначеного покарання на більш м`яке відповідно до положень ст. 69 КК України.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2019 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від  24 березня 2020 року 
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                               ОСОБА_2                                      ОСОБА_3