КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
15 червня 2020 року 
м. Київ
справа №752/21034/15-ц 
провадження № 22-ц/824/4917/2020
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Болотова Є.В., Музичко С.Г.,	
за участю секретаря судового засідання	                                  Потапьонок К.В.,	
учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 березня 2017 року /суддя Новак А.В./
у справі за позовом Київської міської ради до ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
Позивач звернувся з вимогами про витребування земельної ділянки.
Рішенням   Голосіївського районного суду міста Києва від 16 березня 2017 року позов задоволено. Витребувано земельну ділянку від ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:90:371:0073, за адресою АДРЕСА_1 . /а.с. 89-92/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3   звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема, суд не врахував, що позивач пропустив строк позовної давності. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14.06.2013 року базується виключно на рішенні окружного адміністративного суду від 01.03.2012 року, а тому позивач вже 01.03.2012 року знав про порушене право, проте звернувся до суду з даним позовом 17.12.2015 року, через 11 днів після спливу строку позовної давності. Суд не взяв до уваги, що відповідач правомірно набув право власності на спірну ділянку на підставі договору купівлі-продажу та цей договір є чинним та він не знав та не міг знати про недотримання Київрадою процедури відведення цієї земельної ділянки ОСОБА_4 Спірна земельна ділянка вибула з володіння позивача не поза його волею, а на підставі ним же прийнятого рішення, тобто не встановлено дефекту волі власника на передачу цієї земельної ділянки у власність ОСОБА_4 , а тому суд безпідставно застосував до спірних правовідносин положення ст. 388 ЦК України. Також суд не врахував правові позиції Верховного Суду України від 21.10.2015 року у справі № 6-1134цс15, постанову Вищого спеціалізованого господарського суду України у справі № 62/146 від 24.07.2012 року та ухвалу Верховного Суду України від 06.05.2010 року.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд апеляційної скарги повідомлений  належним чином /а.с. 206/, його представник відмовляється від одержання судових повісток /а.с. 215, 216/ тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який з`явився у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що рішенням Київської міської ради від 29.10.2009 року № 660/2729 ОСОБА_4 була надана земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 та на підставі цього рішення останньому було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 922794, кадастровий номер 8000000000:90:371:0073, який зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради 22.12.2009 року № 07-7-05136.
30.12.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу вказаної ділянки та 22.06.2010 року останній отримав Державний акт на право власності на цю земельну ділянку серії ЯЕ № 794073, який зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради 22.06.2010 року № 07-7-05592.
Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14.06.2013 року визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради від 29.10.2009 року № 660/2729 «Про передачу громадянину ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 ; визнано недійсним виданий ОСОБА_4 . Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 922794, зареєстрований 22.11.2009 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) за № 07-7- 05136; визнано недійсним, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га; визнано недійсним виданий ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 794073, зареєстрований 22.06.2010 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) за № 07-7-05592 та визнано право власності на земельну ділянку за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.09.2015 року, вищевказане рішення суду в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на земельну ділянку скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові.
При розгляді вказаної справи судами було встановлено, що спірна земельна ділянка за своїм цільовим призначенням відноситься до рекреаційних земель. Питання про зміну її цільового призначення в установленому законом порядку не вирішувалося.
Звертаючись до суду з даним позовом на підставі частини першої статті 388 ЦК України, Київська міська рада просила витребувати від ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Києва спірну земельну ділянку, оскільки ця ділянка вибула з володіння громади поза її волею.
Рішенням   Голосіївського районного суду міста Києва від 16 березня 2017 року позов задоволено. Витребувано земельну ділянку від ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради площею 0,1 га, кадастровий номер 8000000000:90:371:0073, за адресою АДРЕСА_1 . /а.с. 89-92/
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 27 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 березня 2017 року залишено без змін.
Водночас, при перегляді вказаних рішень в касаційному порядку, касаційним судом наголошено на тому, що суд апеляційної інстанції, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про задоволення позову виходив з того, що спірна земельна ділянка була відчужена поза волею її власника - територіальної громади міста Києва, а відтак наявні передбачені статтею 388 ЦК України правові підстави для витребування цієї ділянки на користь позивача, строк позовної давності не пропущено.
В той же час суд не звернув уваги на наступні обставини.
Матеріали справи свідчать, що представником відповідача подано заперечення на позов, в якому він просив застосувати позовну давність /а.с. 26 -31/.
Під час розгляду справи суд апеляційної інстанції не перевірив коли Київська міська рада довідалася або могла довідатися про порушені права і відповідно коли почався перебіг позовної давності.
Апеляційний суд не надав належної оцінки тому, що Київська міська рада була стороною у справі № 2а18834/10/2670, судовими рішеннями у якій було визнано протиправними та скасовано рішення Київської міської ради від 17 вересня 2009 року № 214/2283 «Про передачу земельних ділянок товариству з обмеженою відповідальністю «Мегатранс» для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення та для житлової забудови на АДРЕСА_2 » та встановлено незаконність переведення спірної земельної ділянки із земель рекреаційного призначення до земель із запасу житлової та громадської забудови, але не звернулася в порядку статті 388 ЦК України до ОСОБА_2 з позовом про витребування земельної ділянки.
Оскільки порушення прав позивача було предметом судового розгляду в іншій справі № 2а18834/10/2670, то позивачу було відомо про таке порушення ще на час звернення позивача з позовом у зазначеній справі. Суди дату такого звернення не встановили.
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційним судом встановлено наступне.
Дійсно, Київська міська рада була стороною у справі № 2а18834/10/2670, судовими рішеннями у якій було визнано протиправними та скасовано рішення Київської міської ради від 17 вересня 2009 року № 214/2283 «Про передачу земельних ділянок товариству з обмеженою відповідальністю «Мегатранс» для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення та для житлової забудови на АДРЕСА_2 » та встановлено незаконність переведення спірної земельної ділянки із земель рекреаційного призначення до земель із запасу житлової та громадської забудови. Тобто, про наявність порушених прав Київській міській раді стало відомо з моменту  набрання чинності судовим рішенням, після перегляду справи в апеляційному порядку - винесення ухвали Київським апеляційним адміністративним судом 06.12.2012 р.
Водночас, заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14.06.2013 року визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради від 29.10.2009 року № 660/2729 «Про передачу громадянину ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 ; визнано недійсним виданий ОСОБА_4 . Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 922794, зареєстрований 22.11.2009 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) за № 07-7- 05136; визнано недійсним, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1 га; визнано недійсним виданий ОСОБА_2 державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 794073, зареєстрований 22.06.2010 року Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) за № 07-7-05592 та визнано право власності на земельну ділянку за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.09.2015 року, вищевказане рішення суду в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на земельну ділянку скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові, оскільки позивачем обрано не вірний спосіб захисту, оскільки такий захист прав повинен здійснюватись шляхом заявлення віндикаційного позову в порядку ст. 388 ЦК України.
З віндикаційним позовом, в порядку ст. 388 ЦК України, позивач звернувся 17.12.2015 р., строк позовної давності в даному випадку не було пропущено, оскільки він відраховується з моменту винесення ухвали Київським апеляційним адміністративним судом 06.12.2012 р. якою  встановлено незаконність переведення спірної земельної ділянки із земель рекреаційного призначення до земель із запасу житлової та громадської забудови по момент першого звернення з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та Київської міської ради - 21.02.2013 р.
Таким чином,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.  375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 березня 2017 року - залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 березня 2017 року - залишити без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: