П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/9145/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Токарева М.С.  
Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
10 березня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Боровицького О. А.  Матохнюка Д.Б. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Ткач В.В., 
розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Полісся-Хліб" до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішення, 
В С Т А Н О В И В :
У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Полісся-Хліб" звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області у якому просило:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Житомирській області № 0012451414 від 16 травня 2019 року на загальну суму 369 438,75 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Житомирській області № 0012471409 від 16 травня 2019 року на суму штрафних санкцій 17 000,0 грн.;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Житомирській області № 0012461409 від 16 травня 2019 року на суму штрафних санкцій 24830,25 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головним управлінням ДФС у Житомирській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Полісся-Хліб" з питань дотримання ним податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, а також законодавства щодо Єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 09.06.2015 по 31.12.2018. За результатами проведеної перевірки контролюючим органом був складений акт № 316/06-30-14-14/39828227 від 24 квітня 2019 року на підставі якого було винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення. Позивач вважає, що не допустив порушень законодавства, які відповідач   вказує у акті, а тому у контролюючого органу були відсутні підстави для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що Головним управлінням ДФС у Житомирській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Полісся-Хліб" з питань дотримання ним податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, а також законодавства щодо Єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 09.06.2015 по 31.12.2018. 
За результатами проведеної перевірки контролюючим органом був складений акт №316/06-30-14-14/39828227 від 24 квітня 2019 року у якому контролюючий орган робить висновок про допущення ТОВ "Полісся-Хліб" наступних порушень:
- п.7 П(с)БО 15 "Дохід", пунктів 6, 8 та 9 П(с)БО 16 "Витрати", підпункту 134.1.1. статті 134 Податкового кодексу та абзацу 1 пункту 18 підрозділу 4 розділу XX цього ж Кодексу в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 295 555,00 грн.;
- п.2.11, п.3.1, п.3.2, п.3.3 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ № 637 від 15.12.2004 у зв`язку з відсутністю достовірних розрахункових документів встановленої форми та змісту, які б підтверджували сплату покупцем готівкових коштів на загальну суму 24 830,25 грн.;
- ст.15 Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" в частині зберігання алкогольних напоїв без наявності довідки про внесення місця зберігання до Єдиного реєстру місць зберігання тютюнових виробів.
На підставі вказаних висновків акту Головним управлінням ДФС у Житомирській області було винесено податкові повідомлення-рішення від 16.05.2019 № 0012451414, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 369 438,75 грн. у т.ч. 295 555,00 грн. -  за податковим зобов`язанням та 7 888,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями, № 0012471409, яким до позивача застосовано штраф у сумі 17 000,0 грн. за порушення закону у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюну, № 0012461409, яким до позивача застосовано штрафні санкції на суму 24830,25 грн. за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів у сфері торгівлі.
Не погодившись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до суду.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем, що свідчить про обґрунтованість та законність позовних вимог, а відтак вони підлягають задоволенню у повному обсязі.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Стосовно податкового повідомлення-рішення № 0012451414, яким позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 369 438,75 грн. у т.ч.295555,00 грн. -  за податковим зобов`язанням та 7 888,75 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.
Підставою для його винесення слугувала позиція контролюючого органу щодо того, що товариство самостійно не визначило та не відобразило в обліку фінансовий дохід від дисконтування кредиторської заборгованості в момент виникнення такої заборгованості в загальному розмірі 1 254 105,0 грн., в тому числі за 2016 рік 1 240 143,00 грн., за 2017 рік - 11454,00 грн., за 2018 рік 2 508,00 грн., оскільки у позивача, станом на 31.12.2018 рахується
кредиторська заборгованість за придбані у ПАТ "Ємільчинський хлібозавод" ТМЦ. Контролюючий орган вважає, що кредиторська заборгованість позивача є одночасно активом, який в майбутньому принесе економічну вигоду та зобов`язання, яке підлягає погашення продавцю.
Відповідно до п.п.4, 5, 6 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання" (далі - П(С)БО 11), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за № 85/4306), яке визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про зобов`язання та її розкриття у фінансовій звітності, з метою бухгалтерського обліку зобов`язання поділяються на: довгострокові; поточні; непередбачені зобов`язання; доходи майбутніх періодів.
Зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.
В розумінні цього П(С)БО 11, зокрема: довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями, а поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу.
Сума погашення - недисконтована сума грошових коштів або їх еквівалентів, яка, як очікується, буде сплачена для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.
Теперішня вартість - дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде необхідна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.
За змістом п.7, 8 і 10 П(С)БО 11 до довгострокових зобов`язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов`язання; відстрочені податкові зобов`язання; довгострокові забезпечення.
Зобов`язання, на яке нараховуються відсотки та яке підлягає погашенню протягом дванадцяти місяців з дати балансу, слід розглядати як довгострокове зобов`язання, якщо первісний термін погашення був більше ніж дванадцять місяців та до затвердження фінансової звітності існує угода про переоформлення цього зобов`язання на довгострокове.
Довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.
Поряд з цим, п.11 і 12 П(С)БО 11 визначено, що поточні зобов`язання включають: короткострокові кредити банків; поточну кредиторську заборгованість за довгостроковими зобов`язаннями, за товари, роботи, послуги, за розрахунками з бюджетом, у тому числі з податку на прибуток, за розрахунками зі страхування, за розрахунками з оплати праці, за розрахунками з учасниками, за розрахунками із внутрішніх розрахунків; короткострокові векселі видані; поточні забезпечення; інші поточні зобов`язання.
Поточні зобов`язання відображаються в балансі за сумою погашення.
З контексту наведених положень П(С)БО 11 можна дійти висновку, що зобов`язання, які виникли на погашення заборгованості по оплаті товару за договорами купівлі-продажу, за своєю суттю відносяться до поточних зобов`язань. Такі зобов`язання в бухгалтерському обліку платника відображаються не за теперішньою вартістю, а за сумою погашення.
Слід також вказати, що оцінка зобов`язань за теперішньою вартістю (дисконтованою сумок майбутніх платежів) вимагається лише за наявності двох умов, а саме: зобов`язання повинні бути довгостроковими і на них мають нараховуватися проценти (п.10 П(с)БО 11). 
Суду не було надано жодних доказів того, що на кредиторську заборгованість позивача нараховуються проценти.
Отже, кредиторська заборгованість за товари, роботи та послуги, яка є складовою поточних зобов`язань, на які не нараховуються проценти, повинна відображатись в балансі підприємств; виключно за сумою погашення, тобто за історичною собівартістю такої заборгованості, яка склалася в процесі господарської діяльності такого підприємства.
З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що висновки акта перевірки про порушення позивачем п.7 П(с)БО 15 "Дохід", пунктів 6, 8 та 9 П(с)БО 16 "Витрати", підпункту 134.1.1. статті 134 Податкового кодексу та абзацу 1 пункту 18 підрозділу 4 розділу XX цього ж Кодексу та, як наслідок про заниження ним податку на прибуток на загальну суму 295 555,00 грн. нормативно та документально не підтверджуються, а тому, податкове повідомлення-рішення від 16.05.2019 №0012451414 не відповідає вимогам податкового законодавства та підлягає скасуванню.

Стосовно податкового повідомлення-рішення № 0012471409, яким до позивача застосовано фінансову санкцію у сумі 17 000,00 грн. за порушення статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами визначає Закон України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" та Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1251.
Згідно ч. 38-39 ст. 15 Закону №481/95-ВР зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру.
Внесення даних до Єдиного реєстру проводиться на підставі заяви суб`єкта господарювання з обов`язковим зазначенням місцезнаходження місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, а також: для юридичних осіб - найменування, місцезнаходження, коду Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; для фізичних осіб - підприємців - прізвища, імені, по батькові, місця проживання, реєстраційного номера облікової картки платника податків.
До заяви додаються копія виданої заявнику ліцензії на відповідний вид діяльності, засвідчена нотаріально або посадовою особою органу ліцензування, та документ, що підтверджує право користування цим приміщенням.
Суб`єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.
Відповідно до ст. 1 Закону №481/95-ВР місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання.
Єдиний державний реєстр місць зберігання (Єдиний реєстр) - перелік місць зберігання, який ведеться органами доходів і зборів і містить визначені цим Законом відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.
28 травня 2002 Державною податковою адміністрацією України прийнято наказ №251 Про затвердження   Порядку ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання та форми довідки про внесення місця зберігання до Єдиного державного реєстру, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 серпня 2002 за №670/6958. (далі - Порядок №251).
Відповідно до п. 1.1   Порядку №251   єдиний державний реєстр місць зберігання (далі - Єдиний реєстр) - це перелік місць, що використовуються для зберігання спирту, та приміщень, що використовуються для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів (далі - місце зберігання), який містить відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.
До Єдиного реєстру вносяться, зокрема: відомості про заявника - ідентифікаційний код (номер), найменування (прізвище, ім`я, по батькові), місцезнаходження або місце проживання (поштовий індекс, область, район, місто, вулиця, номер будинку), серія та номер ліцензії, виданої заявнику на відповідний вид діяльності.
Отже, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що внесення відомостей до Єдиного реєстру місць зберігання можливе лише у разі наявності ліцензії на здійснення того чи іншого виду діяльності пов`язаної із спиртом чи алкогольними напоями (виробництво, продаж тощо), а без наявності такої ліцензії у суб`єкта господарювання, неможливо внести відомості до згаданого реєстру.
Вказана позиція узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 22.08.2018   у справі №814/152/17.
Судом встановлено, що одним із видів господарської діяльності позивача є виробництво кондитерських виробів. За технологією, яку використовує товариство, у виготовленні таких кондитерських виробів застосовуються виноматеріали, тобто алкогольні напої (вино, коньяк тощо). Товариство закуповує таку продукцію в магазинах роздрібної торгівлі невеликими партіями 10-12 однолітрових упаковок чи пляшок та відразу їх передає у виробництво для виготовлення кондитерських виробів на замовлення споживачів. Товариство не зберігає та не продає такі алкогольні напої, вони лише є в рецептурі виробів (тортів, рулетів, тістечок), в яких строк вживання складає близько 5-6 днів і то за спеціально встановленої температури. Як видно із акту перевірки (ст.49) контролюючий орган не встановив під час такої перевірки зберігання алкогольних напоїв, встановив лише закупівлю таких виробів в мізерних партіях для виробництва, що не є порушенням статті 15 закону «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». Відповідач помилково ототожнює закупівлю для виробництва та зберігання.
Сторонами не заперечується факт того, що позивач не отримував ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, а відтак, у нього відсутні підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв.
З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у Головного управління ДФС у Житомирській області були відсутні правові підстави для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій за зберігання алкогольних напоїв без довідки про внесення місця до Єдиного державного реєстру місць зберігання, оскільки ТОВ "Полісся-Хліб" не є суб`єктом, що здійснює оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями.

Стосовно податкового повідомлення-рішення №0012461409, яким до позивача застосовано фінансову санкцію в сумі 24 830,25 грн. на підставі абз.6 статті 1 Указу Президента № 436\95 від 12.06.1995 р. за порушення п.2.11, п.3.1, п.3.2, п.3.3 Положення про ведення касових операцій в національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ № 637 від 15.12.2004 року.
Відповідно до п.3.1 "Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні" затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 р. №637 (у редакції на час здійснення касових операцій) касові операції оформляються касовими ордерами, видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням платіжних карток, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.
Згідно із п.3.2 згаданого положення касові операції, що проводяться відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", оформляються згідно з вимогами цього Закону.
Відповідно до п.2.11 Положення7, видача готівкових коштів під звіт або на відрядження (далі - під звіт) здійснюється відповідно до законодавства України.
Пунктом 7.39 Положення передбачається, що під час перевірки звітів про використання коштів для вирішення господарських питань особлива увага приділяється дотриманню підзвітними особами встановлених термінів складання та подання до бухгалтерії відповідних звітів, своєчасність повернення до каси підприємств залишку невикористаних коштів (одночасно з відповідним звітом), наявність оригіналів підтвердних документів, їх погашення тощо.
Судом встановлено, що платіжні документи є у товариства в наявності, таке навіть не спростовує контролюючий орган (дані про платіжні документи наведені в таблиці акту перевірки), однак такі платіжні документи не влаштовують контролюючий орган (документи невстановленої форми).
Колегія суддів зазначає, що пунктами 7.41, 7.47 Положення визначено, що під час перевірки правильності оформлення видач готівки під звіт як на відрядження, так і на інші потреби встановлюється достовірність підтвердних документів, що додаються до звітів про використання коштів. Для перевірки використовуються потрібні касові та розрахункові документи підприємства (підприємця) (касова книга, касові ордери, журнал реєстрації прибуткових і видаткових касових документів, звіти працівників щодо витрачання підзвітних сум), а також документи, що підтверджують здійснені покупцем (замовником) витрати готівки під час придбання товарів, оплати наданих послуг та виконаних робіт (касові та товарні чеки, розрахункові квитанції, квитанції до прибуткових касових ордерів, інші розрахункові документи, а також рахунки-фактури, податкові накладні, договори на поставку продукції, надання послуг, виконання робіт, товарно-транспортні накладні тощо).
Аналіз наведених норм свідчить, що квитанції до прибуткових касових ордерів та розрахункові квитанції є документами, що підтверджують здійснені покупцем (замовником) витрати готівки під час придбання товарів, оплати наданих послуг та виконаних робіт.
З урахуванням зазначених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для висновку про порушення ТОВ "Полісся-Хліб" Положення про ведення касових операцій у національній валюті та як наслідок винесення податкового повідомлення-рішення від 16.05.2019 № 0012461409.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а  рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  11 березня 2020 року.

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Боровицький О. А.    Матохнюк Д.Б.