______

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня   2020 року                                                                                 
м. Чернівці
Справа № 717/280/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Одинака О. О. 
суддів Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б., 
секретар Чубрей І.І.

заявник - ОСОБА_1 
заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», Кельменецький районний відділ державної виконавчої служби Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Івано-Франківськ)
апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 16 березня 2020 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Телешман О.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст заяви
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа від 28 грудня 2010 року, виданого на виконання рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 20 вересня 2010 року у справі за позовом прокурора Кельменецького району Чернівецької області в інтересах держави в особі Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про дострокове стягнення боргу за кредитним договором, таким що не підлягає виконанню.

Вказаним рішенням стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» борг в сумі 1 264 583 гривень 5 копійок.

20 липня 2017 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 54329807 з примусового виконання вищезазначеного судового рішення на підставі виконавчого листа, виданого Кельменецьким районним судом Чернівецької області 28 грудня 2010 року.

ОСОБА_1 вказувала, що вказаний вище виконавчий лист не підлягає виконанню, оскільки постановою Першотравневого районного суду міста Чернівці від 14 червня 2018 року у справі № 725/1900/13-к доведено та встановлено, що працівниками стягувача ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) та ОСОБА_7 було умисно створено умови, за яких ОСОБА_3 не змогла належним чином обслуговувати свій кредит, через що їй банком було нарахована пеня та прострочка, що унеможливило здійснення ОСОБА_3 розрахунку перед державною банківською установою, чим останній завдано матеріальні збитки на загальну суму 868 726 гривень 58 копійок.

Вказаною постановою також встановлено, що ОСОБА_3 за договором відновлюваної кредитної лінії №1332 від 03 квітня 2010 року кошти в розмірі 95 0000 гривень не отримувала, а тому обов`язок щодо їх повернення банку у неї відсутній.

Заявник вважала, що зазначений виконавчий лист від 28 грудня 2010 року не підлягає примусовому виконанню у зв`язку із відсутністю матеріальної передумови для виконання такого рішення суду, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника виплачувати кошти стягувачу, які боржнику банком не видавались.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 16 березня 2020 року в задоволенні заяви відмовлено.

Суд дійшов висновку про те, що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки станом на момент розгляду даної заяви рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області в цивільній справі № 2-163/10 про стягнення солідарно коштів з ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості в сумі 1 264 583 гривень 5 копійок не скасовано та підлягає виконанню.

Окрім того, суд вважав безпідставним посилання заявника на правову позицію Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11, так як в даному випадку відсутнє подвійне стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь кредитора та на практику Європейського суду з прав людини, оскільки вона не стосується даних правовідносин.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі   ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити заяву в повному обсязі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Заявник посилається на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що суд першої інстанції на надав належну оцінку постанові Першотравневого районного суду міста Чернівці від 14 червня 2018 року у справі № 725/1900/13-к, якою доведено протиправність дій працівників банку щодо створення ними умов, за яких ОСОБА_3 не змогла належним чином обслуговувати свій кредит, через що їй банком було нарахована пеня та прострочку, що унеможливило здійснення нею розрахунку перед банком.

ОСОБА_1 не отримувала кошти за договором відновлювальної кредитної лінії № 1332 від 3 квітня 2010 року у розмірі 95 000 гривень.

Отже вказаний кредитний договір був безгрошовим, за яким фактично позикодавець не передавав кошти позичальнику. 

Банком кошти позичальнику не видавались, проте разом з тим стягнення заборгованості на підставі виконавчого документу від 28 грудня 2010 року в розмірі 1 264 583 гривень 5 копійок призводить до подвійного стягнення коштів із поручителя та боржника.

Суд першої інстанції безпідставно відступив від правового висновку викладеного Верховних Судом в постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11, яким визначено, що саме на суд покладено обов`язок встановити з яких підстав виконавчий лист може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення

Також при ухваленні рішення судом не було дотримано положень та рекомендацій Європейського суду з прав людини.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи
Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не подавали.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
20 вересня 2010 року Кельменецьким районним судом Чернівецької області винесено рішення, яким було задоволено позов прокурора Кельменецького району Чернівецької області в інтересах держави, в особі Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та солідарно стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» суму заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 1332 від 3 квітня 2010 року в розмірі 1 264 583 гривень 5 копійок.

28 грудня 2010 року Кельменецьким районним судом Чернівецької області видано виконавчий лист щодо примусового виконання вищевказаного рішення суду (а.с.4).

З постанови Першотравневого районного суду міста Чернівці від 14 червня 2018 року у справі № 725/1900/13-к вбачається, що працівниками стягувача ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) та ОСОБА_7 було умисно створено умови, за яких ОСОБА_3 не змогла належним чином обслуговувати свій кредит, через що їй банком було нарахована пеня, прострочку, що знову ж унеможливило здійснення ОСОБА_3 розрахунку перед державною банківською установою, чим останній завдано матеріальні збитки на загальну суму 868 726 гривень 58 копійок. (а.с. 5-7). 
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України  однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист  прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

За статтею 14 ЦПК України (в редакції чиннІй на момент ухваленння Кельменецьким районним судом Чернівецької області рішення від 20 вересня 2010 року та видачі виконавчого листа від 28 грудня 2010 року) судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції, і є порушенням права на суд. Так, у справі Хорнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов`язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, необхідно розглядати як невід`ємну частину «судового розгляду» для цілей статті 6 Конвенції. Така позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях Савіцький проти України, Кайсина та інші проти України заява        № 46144/99, Іммобільяре Саффі проти Італії заява № 22774/93, Ромашов проти України, Дубенко проти України, Вассерман проти Росії, Малиновський проти Росії, Гіззатова проти Росії та ін.

За положеннями статей 1 та 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням серед інших таких засад як верховенства права, диспозитивності,  справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Відповідно до частин 1,2  статті 432  ЦПК України (аналогічна норма містилася в частині 4 статті 369 ЦПК України 2004 року) в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Аргументи заявника про те, що виконавчий лист слід визнати таким, що не підлягає виконанню у зв`язку із наявністю постанови Першотравневого районного суду міста Чернівці від 14 червня 2018 року у справі № 725/1900/13-к, якою доведено створення працівниками банку позичальнику ОСОБА_3 умов, за яких остання не змогла належним чином обслуговувати свій кредит, а також не отримання нею коштів за договором відновлювальної кредитної лінії № 1332 від 3 квітня 2010 року, є безпідставними з огляду на те, що обгрунтування ОСОБА_1 її заяви вказаними обставинами свідчить про те, що вона не погоджується із рішенням суду першої інстанції від 20 вересня 2010 року по суті.

Однак вказане рішення ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржувала.

З цих же підстав є необгрунтованим і посилання заявника на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11, згідно якого саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення, наявність якого у вказаній справі як судом першої так і судом апеляційної інстанційй, не вбачається. 

За таких обставин, встановивши, що виконавчий лист виданий на підставі рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 20 вересня 2010 року, яке набрало законної сили та не скасоване, а також підлягає примусовому виконанню, суд першої інстанції, з яким погоджується і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню відповідно до положень частини 2 статті 432 ЦПК України .
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, ухвалу суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу слід залишити без змін.
Керуючись статтями 367,368,374,375,381,382 ЦПКУкраїни,суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Кельменецького районного суду Чернівецької області від 16 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 29 квітня 2020 року.

Головуючий                                                 О.О. Одинак 

Судді:                                                          І.М. Литвинюк
       
                                                               І.Б. Перепелюк