ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1220/20 Справа № 180/2720/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Омеко М. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.,
за участю секретаря - Порубай М.Л., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року позивачзвернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 26.03.2010 року він був засуджений Марганецьким районним судом Дніпропетровської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 186, 187 КК України, та засуджений до 9 років позбавлення волі. З 15.12.2007 року по 25.07.2016 року він був притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України. 11.08.2016 року позивач звернувся з клопотанням до Красногвардійського районного суду м. Дніпро про зарахування терміну попереднього ув`язнення в строк відбутого покарання. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпра віл 19.08.2016 року клопотання ОСОБА_1 було йому повернуто та роз`яснено йому право звернутися з даним клопотанням до належного суду. Позивач вважає, що Красногвардійський районний суд м. Дніпра виніс незаконне рішення, а саме ухвалу від 19.08.2016 року, у зв`язку з чим він незаконно перебував у слідчому ізоляторі №4 м. Дніпро з 19.08.2016 року по 15.12.2016 рік.
Враховуючи вищезазначене, позивач просив суд стягнути з Державної казначейської служби України відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000000 грн. 00 коп. за рахунок коштів державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку на свою користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.
Рішенням  Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Інші учасники процесу своїм правом, передбаченим положеннями ст. 360 ЦПК України щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , не скористались.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 26.03.210 року ОСОБА_1 був засуджений Марганецьким районним судом Дніпропетровської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 186,187 КК України, та засуджений до 9 років позбавлення волі.
З 15.12.2007 року по 25.07.2016 року ОСОБА_1 був притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.
11.08.2016 року позивач звернувся з клопотанням до Красногвардійського районного суду м. Дніпро про зарахування терміну попереднього ув`язнення в строк відбутого покарання.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпра від 19.08.2016 року клопотання ОСОБА_1 було йому повернуто та роз`яснено йому право звернутися з даним клопотанням до належного суду у зв`язку з тим, що засуджений ОСОБА_1 в межах територіальної юрисдикції Красногвардійського районного суду м. Дніпра не відбуває покарання.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1  про відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та безпідставними, так як він має право повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення і дій судді Красногвардійського районного суду м. Дніпра від 19.08.2016 року в апеляційному та касаційному судах.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 , з наступних підстав.
Згідно зі змістом ст. 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначеними законами законодавство дає можливість громадянину повного мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення і дій судді під час здійснення правосуддя.
Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.
Що ж стосується судових рішень, ухвалених чи постановлених суддею, то Законом передбачений перегляд таких рішень судами апеляційної і касаційної інстанцій, які мають відповідні повноваження встановлювати відповідність судових рішень судів нижчих інстанцій вимогам Закону (процесуального і матеріального).
Положеннями ст. ст. 62, 126 і 129 Конституції України встановлено, що матеріальна та моральна шкода, заподіяна при здійсненні правосуддя, відшкодовується державою лише безпідставно засудженій особі в разі скасування вироку як неправосудного; судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону, вплив на них у будь-який спосіб забороняється, а однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
Отже, зазначеними положеннями Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності судів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.
Зазначене повністю узгоджується з Висновком № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред`являються їм у зв`язку з добросовісним здійсненням ними своїх функцій. Судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 не погоджується з ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпра від 19.08.2016 року, якою йому було повернуто клопотання та роз`яснено йому право звернутися з даним клопотанням до належного суду.
Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 , не дотримуючись встановленого чинним законодавством порядку, не оскаржив судове рішення або дії судді Красногвардійського районного суду м. Дніпра від 19.08.2016 року в апеляційному та касаційному порядку, а звернувся з даним позовом про відшкодування моральної шкоди, вказавши відповідачами Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська та Державну казначейську службу України.
При цьому, в позовній заяві позивач не вказав та не надав належних доказів, зокрема, того, що діями Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 завдано шкоду, не надав доказів незаконності його перебування у слідчому ізоляторі № 4 м. Дніпро з 19.08.2016 р. по 15.12.2016 р. 
А ухвалення суддею Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська судового рішення від 19.08.2016 року, яке на думку позивача є незаконним, не є підставою для звернення до суду з даним позовом з зазначенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська як відповідача, оскільки однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування рішень.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2019року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                                 В.С. Городнича

Судді:                                                                         О.П. Варенко

                                                                        О.В. Лаченкова