ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року                                           Справа №903/919/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючий суддя Дужич С.П.,
суддя Миханюк М.В. 
                   суддя Саврій В.А.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику представників сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Волинської області від 25 лютого 2020 року, суддя Войціховський В.А., м. Луцьк, повний текст складено 26 лютого 2020 року, у справі 
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 
до Комунального підприємства Володимир-Волинське підприємство теплових мереж "Володимир-Волинськтеплокомуненерго"  
про стягнення 241 588,77грн.
Заяв про відвід не заявлялось.

ВСТАНОВИВ:
15 жовтня 2019 року, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду з позовом до КП Володимир-Волинське ПТМ  "Володимир-Волинськтеплокомуненерго" про стягнення 241  588,77 грн., в т.ч. 122 931,59 грн. - пені, 53 275,61 грн. - інфляційних втрат та 65 381,57 грн. - 3%  річних.
25 лютого 2020 року, рішенням Господарського суду Волинської позов АК "НАК "Нафтогаз України" було частково задоволено і стягнуто з відповідача на користь позивача 180 122,98 грн., з яких: 61 465,80 грн. - 50% пені, 65 381,57 грн. - 3% річних, 53 275,61 грн. - інфляційних втрат, а також 3 623,83 грн. - судового збору. В позові в частині стягнення 61 465,79 грн. пені - відмовлено.
АТ НАК "Нафтогаз України" у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині зменшення розміру пені на 50% та відмови у позові щодо стягнення половини заявленої пені відповідно, і ухвалити нове, яким позов у цій частині, також, задоволити, вважаючи, що прийняті судом висновки не відповідають обставинам справи, а також порушено норми матеріального права, оскільки зменшення розміру зменшення розміру пені  можливе за наявності значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, з`ясувавши причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, ступінь його виконання, відповідність розміру неустойки наслідкам порушення, дії винної у порушені сторони щодо усунення наслідків прострочення зобов`язання. Проте, незрозуміло з яких підстав виходив суд, зменшуючи її розмір.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу КП Володимир-Волинське ПТМ       "Володимир-Волинськтеплокомуненерго" вважає подану апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм матеріального і процесуального права, оскільки присудження до стягнення пені у розмірі 50% від належної до стягнення суми, вважає адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання ним зобов`язань і проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, що передбачено чинни законодавством.

30 березня 2020 року, ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду було відкрито провадження за скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" та, враховуючи епідемічну ситуацією з поширенням територією України гострої респіраторної хвороби COVID-19, призначено розглядати її без виклику сторін в письмовому провадженні за наявними у справі матеріалами через те, що розмір оскаржуваних позовних вимог складає менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Також, встановлено відповідачу строк у 10 днів з дня отримання даної ухвали, протягом якого може бути подано письмовий відзив на апеляційну скаргу.
КП Володимир-Волинське ПТМ  "Володимир-Волинськтеплокомуненерго", згідно ст. 165 ГПК України, скористалась своїм правом на подання відзиву, у строк встановлений ухвалою від 30 березня 2020 року та 13 квітня надіслала відзив на адресу суду і АТ "НАК "Нафтогаз України", яке отримавши відзив 16 квітня (повідомлення №4470241816487), відповіді на відзив (ст. 166 ГПК України) до суду не подало.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги і відзиву на неї, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила, що:
18 вересня 2017 року, між ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як постачальником, та Володимир-Волинським ПТМ "Володимир-Волинськтеплокомуненерго", як споживачем, було укладено Договір постачання природного газу №3170/1718-ТЕ-2, згідно з умовами якого ПАТ "НАК "Нафтогаз України" зобов`язалося поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, орієнтовним обсягом 7150 тис. м3 за ціною 5 930,40 грн. (з ПДВ) за 1000 м3 газу, виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, а Володимир-Волинським ПТМ  "Володимир-Волинськтеплокомуненерго" (надалі - Комунальне підприємство) зобов`язалося прийняти його та оплатити на умовах цього договору. (т.1, а.с. 20-29)
Пунктом 6.1 Договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Також сторонами визначено дату остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
За змістом п.8.2 Договору, у разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11 січня 2005 року.
Згідно п.8.3. цього Договору, сторони погодили, що з урахуванням п.11.3. цього Договору укладення договорів про організацію взаєморозрахунків, а також підписання сторонами відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України №20  від 11 січня 2005 року спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до  ст. 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості за цим договором.
11 січня 2018 року, Додатковою угодою №1 до Договору постачання природного газу №3170/1718-ТЕ-2 від 18 вересня 2017 року сторони виклали в наступній редакції: 
- пункт 6.1. "Сторони погодили, що з урахуванням п.11.3 цього договору укладення договору про організацію взаєморозрахунків, а також підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04 березня 2002 року, не змінює строків та умов розрахунків за цим договором";
- пункт 8.2. "У разі прострочення споживачем оплати згідно п.6.1 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Нарахування пені не здійснюється постачальником на суми оплат, проведені споживачем відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року №256".
- пункт 8.3. "Сторони погодили, що з урахуванням п.11.3. цього договору, підписання споживачем будь-яких документів (актів, розрахунків, протоколів тощо) щодо нарахованих (оформлених) та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року №256  не звільняє споживача від обов`язку сплатити на користь постачальника платежі відповідно до  ст. 625 ЦК України, нараховані на всю суму заборгованості за цим Договором".
- підпункт пп.4) п.11.3 "Будь-які спільні протокольні рішення або надані споживачем будь-які документи щодо оформлених та не профінансованих пільг і житлових субсидій населенню згідно з Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим       постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року №256, протоколи нарад, дво- та багатосторонніх зустрічей, листування між сторонами: не можуть бути використані для внесення змін до цього договору; можуть бути застосовані до відносин за цим договором тільки після ідписання сторонами окремого додаткового договору або додаткової угоди про внесення змін до цього договору". (т.1 а.с.30-31)
03 квітня 2018 року, Додатковою угодою №2 до Договору постачання природного газу №3170/1718-ТЕ-2 від 18 вересня 2017 року сторони погодили нову кількість природного газу в період з 01 квітня по 31 травня 2018 року обсягом до 400 тис. м3, і продовжили строк дії договору в частині реалізації природного газу по 31 травня 2018 року (включно), а в частині проведення розрахунків-до їх повного здійснення. (т.1 а.с.32)
У період жовтня 2017 року - квітня 2018 року, на виконання умов Договору постачання природного газу №3170/1718-ТЕ-2, АТ "НАК "Нафтогаз України" було передано, а Комунальне підприємство прийнято природного газу в обсязі 5 387,609 тис. м3, за актами приймання-передачі природного газу:
- від 31 жовтня 2017 року на суму 1  769  726,24 грн.;
- від 30 листопада 2017 року на суму 4 924 230,54 грн.;
- від 31 грудня 2017 року на суму 5  370  178,84 грн.;
- від 31 січня 2018 року на суму 6 145  519,33 грн.;
- від 28 лютого 2018 року на суму 6  499  528,63 грн.;
- від 31 березня 2018 року на суму 6  791  980,37 грн.;
- від 30 квітня 2018 року на суму 449 512,46 грн. на загальною суму 31  950 676,41 грн. (т.1 а.с.43-49)
Комунальне підприємство оплату за отриманий природний газ проводило у період з 16 листопада 2017 року по 20 грудня 2018 року, допускаючи у певні періоди порушення граничних термінів, встановлених п.6.1 Договору №3170/1718-ТЕ-2 і 20 грудня 2018 року основний борг за отриманий товар відповідачем був повністю погашений. (т.1 а.с.97, т.2 а.с.217)
15 жовтня 2019 року, у зв`язку з тим, що оплату отриманого природного газу відповідач здійснював з простроченням, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Волинської області з позовом про стягнення з ПТМ       "Володимир-Волинськтеплокомуненерго" 241  588,77 грн., з яких: 122 931,59 грн. - пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобов`язання по оплаті природного газу згідно п.8.2. Договору №3170/1718-ТЕ-2 постачання природного газу від 18 вересня 2017 року за період з 28 листопада 2017 року по 21 листопада 2018 року (по кожному акту окремо), 53 275,61 грн. - інфляційних втрат за період з січня по листопад 2018 року (включно) та 65 381,57 грн. - 3%  річних за період з 28 листопада 2017 року по 26 грудня 2018 року. (т.1 а.с.3-9)
16 грудня 2019 року, Комунальне підприємство звернулось до господарського суду Волинської області з відзивом, в якому просило, зокрема, у разі задоволення позову - зменшити розмір штрафних санкцій на 90%. (т.1 а.с.70-80)
25 лютого 2020 року, рішенням господарського суду Волинської позов АК "НАК "Нафтогаз України" було частково задоволено і стягнуто з відповідача на користь позивача 180 122,98 грн., з яких: 61 465,80 грн. - 50% пені, 65 381,57 грн. - 3% річних, 53 275,61 грн. - інфляційних, а також 3 623,83 грн. - судового збору. В позові в частині стягнення 61 465,79 грн. пені - відмовлено. (т.1 а.с.70-80)

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з огляду на наступне. 
Згідно  ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншою особою.
Захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в суді кожна особа вправі здійснювати шляхом звернення з позовом, предмет якого або кореспондує із способами захисту, визначеними у  ст. 16 ЦК України, договором або іншим законом.
Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Як вбачається з матеріалів справи, 18 вересня 2017 року, між ПАТ "НАК "Нафтогаз України", як постачальником, та Комунальним підприємством, як споживачем, було укладено Договір постачання природного газу №3170/1718-ТЕ-2, згідно з умовами якого ПАТ "НАК "Нафтогаз України" зобов`язалося поставити споживачеві у 2017-2018 роках природний газ, орієнтовним обсягом 7150 тис. м3 за ціною 5 930,40 грн. (з ПДВ) за 1000 м3 газу, виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, а Комунальне підприємство зобов`язалося прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч.7 ст. 193 ГК України).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, на виконання умов даного Договору передано, а відповідачем прийнято природний газ, за актами приймання-передачі природного газу: - від 31 жовтня 2017 року на суму 1  769 726,24 грн.; - від 30 листопада 2017 року на суму 4 924 230,54 грн.; - від 31 грудня 2017 року на суму 5  370  178,84 грн.; - від 31 січня 2018 року на суму 6 145  519,33 грн.; - від 28 лютого 2018 року на суму 6  499  528,63 грн.; - від 31 березня 2018 року на суму 6  791  980,37 грн.; - від 30 квітня 2018 року на суму 449  512,46 грн., а всього на загальну суму 31       950 676,41 грн.
Відповідач, отримавши зазначену кількість природного газу, свої зобов`язання щодо його оплати виконав невчасно, з порушенням умов його розрахунку, який був встановлений Договором постачання природного газу №3170/1718-ТЕ-2, внаслідок чого повністю розрахувався з позивачем за отриманий товар (основний борг) лише 20 грудня 2018 року.
Сторонами не заперечується як факт повної оплати поставленого АТ "НАК "Нафтогаз України" природного газу так і факт допущення прострочень оплати цих поставок.
У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з Комунального підприємства на свою користь 122 931,59 грн. - пені за період з 28 листопада 2017 року по 21 листопада 2018 року, 53 275,61 грн. - інфляційних втрат за період з січня по листопад 2018 року та 65 381,57 грн. - 3%  річних за період з 28 листопада 2017 року по 26 грудня 2018 року.
Встановивши наявну заборгованість, Господарський суд Волинської області дійшов висновку про задоволеня позову частково, оскільки наявні підстави для  часткового задоволення клопотання відповідача про зменшення пені на 50% - до 61 465,80 грн.
АТ "НАК "Нафтогаз України" в своїй апеляційній скарзі оскаржує рішення лише в частині зменшення пені на 50%,  і, відповідно, в частині відмови у стягненні 61 465,80 грн. - 50% пені. 
Згідно ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1  ст. 611 ЦК України  у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до ч.1  ст. 612 ЦК України  боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст. 549 ЦК України  неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
У п.8.2 Договору постачання природного газу №3170/1718-ТЕ2 сторони визначили можливість нарахування штрафних санкцій у вигляді пені за невиконання споживачем умов договору щодо строків оплати вартості поставленого природного газу: в розмірі 16,4% річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. 
Тому, як зазначалось вище, згідно перевіреного розрахунку позивача, суд дійшов висновку про обґрунтований розмір пені у розмірі 122 931,59 грн. за період з 28 листопада 2017 року по 21 листопада 2018 року (по кожному акту окремо).
Водночас, Комунальне підприємство звернулось до суду з клопотанням про зменшення розміру нарахованої до стягнення пені до 10%.
Перевіривши рішення в частині задоволення клопотання відповідача та зменшення пені на 50%, судова колегія зазначає, що за ст. 233 ГК України та ч.3  ст. 551 ЦК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
КП Володимир-Волинське ПТМ "Володимир-Волинськтеплокомуненерго", у своєму відзиві на позовну заяву, пояснюючи порушення умов оплати по Договору №3170/1718-ТЕ2 за отриманий природний газ, вказує, що порушення строків оплати виникало у зв`язку з частковою несплатою контрагентами послуг з теплопостачання за тарифами, та у зв`язку з несвоєчасним отриманням відшкодування з бюджету різниці в цих тарифах, а також відсутності можливості у підприємства вплинути на цей процес.
Посилаючись на скрутний майновий стан підприємства, зазначало також, про його залежність від державного та місцевих бюджетів, а також додало:
- звіт про фінансовий стан станом на 30 вересня 2019 року, з якого вбачається наявність збитків у сумі 4 685 000,00 грн. (т.2 а.с.233);
- звіт про фінансовий стан станом на 30 грудня 2019 року, з якого вбачається наявність збитків у сумі 3 556 000,00 грн. (т.3 а.с.14);
- довідка про заборгованість населення за спожиті послуги станом на 01 січня 2020 року, згідно якої борг населення перед підприємством становить 12 482 594,03 грн. (т.2 а.с.234);
- - довідка заборгованості різниці в тарифах, яка невідшкодована державою, згідно якої борг станом на 01 січня 2020 року становить 3 792 400,00 грн. (т.2 а.с.235).
Щодо посилань апелянта на те, що незрозуміло з яких підстав виходив суд, зменшуючи розмір неустойки та не було враховано інтереси позивача, розмір його збитків, колегія суддів зазначає, що вирішення питання про зменшення неустойки та розмір її зменшення, закон відносить до повноважень суду.
Як вбачається з матеріалів справи, розмір нарахованої і заявленої позивачем пені склав 122 931,59 грн., на момент звернення з позовною заявою у відповідача відсутня основна заборгованість перед позивачем, тобто виконання зобов`язання відбулося у повному обсязі.
Також, місцевим господарським судом було стягнуто з відповідача 3% річних та інфляційні втрати у загальному розмірі 118657,18 грн., які і є захистом майнового права та інтересу позивача, що фактично являється відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення по їх сплаті. Проте, питання встановлення та стягнення збитків не ставилось в позовних вимогах  та не було предметом розгляду під час даного судового спору.
Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми у вигляді пені не повинно перетворитися на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. (позиція Конституційного Суду України, рішення №7-рп/2013 від 11 липня 2013 року).
Враховуючи викладене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правомірно зменшив розмір заявленої позивачем пені на 50%.
Інші заперечення, викладені у апеляційній скарзі, також не знайшли свого підтвердження під час її розгляду, а тому відхиляються як необґрунтовані.
Згідно ст.ст.  74,  77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте у відповідності до норм  ст. 238 ГПК України  з всебічним, повним та об`єктивним дослідженням матеріалів справи в їх сукупності та вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.
Судові витрати за подачу апеляційної скарги, на підставі ст.ст.  129,  282 ГПК України, у зв`язку з відмовою в її задоволенні, покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст.  129, 269-276, 281-284 ГПК України, суд, -
                               
ПОСТАНОВИВ:
Рішення Господарського суду Волинської області від 25 лютого 2020 року у справі №903/919/19 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.
Матеріали справи №903/919/19 повернути Господарському суду Волинської області.

Головуючий  суддя                                                                      Дужич С.П. 

Суддя                                                                                              Миханюк М.В.  

Суддя                                                                                              Саврій В.А.