ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua                                                       
Головуючий суддя у першій інстанції: Григорович П.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2020 року                                                                                       Справа № 640/4191/19
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді                       Епель О.В., 
суддів:                                              Мєзєнцева Є.І., Степанюка А.Г., 
за участю секретаря                     Лісник Т.В.,  
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до                     Міністерства юстиції України

про                     визнання бездіяльності протиправною,
зобов`язання вчинити певні дії, 
відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач) про:
- визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не надання позивачу публічної інформації за його запитом; 
- зобов`язання відповідача надати позивачу повну інформацію, що була ним запитана згідно з інформаційним запитом;
- відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу протиправною бездіяльністю відповідача.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.08.2019, яке постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2019 залишено без змін, адміністративний позов було задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не надання публічної інформації за запитом позивача від 18.01.2019;
- зобов`язано відповідача надати позивачу повну інформацію, яка була ним запитана згідно з інформаційним запитом від 18.01.2019.
У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог було відмовлено.
Крім того, судом відповідача було зобов`язано подати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання рішенням суду в цій справі законної сили.
09.01.2020 до суду першої інстанції від позивача надійшло клопотання про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в цій справі та накладення штрафу.
Зазначене клопотання позивача обґрунтовано тим, що Міністерством юстиції України не виконано рішення суду у цій справі, яке набрало законної сили, у місячний строк.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року в задоволенні зазначеної заяви позивача відмовлено.
Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду в цій спарві відповідачем було виконано в повному обсязі, про що суду подано звіт про виконання та відповідні докази.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та задовольнити його заяву. 
В обґрунтування зазначених апеляційних вимог позивач наводить доводи, що є аналогічними тим, які були викладені ним в його заяві, а також зазначає, що в справі існують суперечності з приводу своєчасного та повного виконання відповідачем рішення суду в цій справі, що проти нього відповідачем повторно здійснено протиправну бездіяльність, що в надісланому йому конверті не містилося тієї інформації, яку він просив надати, а далі зазначає, що  він не отримував інформації згідно з рішенням суду в цій справі, а також, що отриманий ним від відповідача лист не містив опису вкладення до цього цінного листа із зазначенням переліку документів.
При цьому, апелянт вказує, що він є сиротою і в нього нікого немає, що запитувана інформація йому дуже потрібна для реалізації його конституційних прав, що він втрачає працездатність і стан його здоров`я погіршується, що суд безпідставно не врахував цих обставин, а також того, що позивач має інвалідність і певні хронічні захворювання, а через протиправну поведінку відповідача та юридичні кроки позивач змушений постійно нервувати та відчувати біль.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана ним ухвала суду прийнята за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм процесуального законодавства, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи та практиці ЄСПЛ.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.04.2020 було відкрито апеляційне провадження у справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення та зазначає, що на його переконання оскаржувана позивачем ухвала суду винесена з дотриманням норм процесуального права та за повно встановлених обставин, а матеріалами справи підтверджується повне виконання відповідачем судового рішення в цій справі.
27.04.2020 до апеляційного суду надійшло клопотання відповідача про відкладення судового розгляду.
28.04.2020 до апеляційного суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності.
05.05.2020 до апеляційного суду надійшло клопотання відповідача про розгляд справи в порядку письмового провадження.
Сторони у судове засідання не з`явилися, клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не подавали. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.05.2020, яка занесена до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання відповідача про відкладення судового розгляду відмовлено, клопотання позивача про розгляд справи без його участі та клопотання відповідача про розгляд справи в порядку письмового провадження задоволено та вирішено перейти до розгляду в порядку письмового провадження, відповідно до ст. 311 КАС України, з урахуванням того, що наявні у справі матеріали є достатніми для її вирішення апеляційним судом, а позиція сторін висловлена в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи,  колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду - без змін з наступних підстав.
Обставини справи, установлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 27.11.2019 набрало законної сили рішення суду в цій справі, яким відповідача зобов`язано відповідача надати позивачу повну інформацію, яка була ним запитана згідно з інформаційним запитом від 18.01.2019 та подати звіт про виконання відповідного судового рішення протягом місяця з дня набрання ним законної сили.
17.12.2019 відповідачем було отримано копію рішення суду апеляційної інстанції, яким рішення суду першої інстанції в цій справі залишено без змін і після постановлення якої набрало законної сили.
17.01.2020 відповідачем подано до суду звіт про виконання судового рішення в цій справі, з якого вбачається, що листом 14.01.2019 № 301/7.2.4/-20 відповідачем було надано відповідь на запит позивача від 18.01.2019 з Роз`ясненням про «Соціальний захист дітей сиріт та дітей позбавлених батьківського піклування».
До вказаного звіту відповідачем було додано супровідний лист від 14.01.2020 №  301/7.2.4/-20, копії роз`яснення Міністерства юстиції України від 13.07.2011 «Щодо соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа», фіскального чеку АТ «Укрпошта» №  НОМЕР_1 та списку поштових відправлень за 14.01.2020.
Зазначені докази в їх сукупності підтверджують повне виконання відповідачем судового рішення в цій справі.
Нормативно-правове обґрунтування.
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 124 Конституції України регламентовано, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. 
Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Аналогічна норма закріплена у частині другій статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та у статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
У частинах першій, другій статті 382 КАС України визначено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Висновки суду апеляційної інстанції.
Отже, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано інститут судового контролю за виконанням судового рішення, метою якого є забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судового рішення та повне і реальне відновлення прав особи, які ним захищені. 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що звітом про виконання судового рішення в цій справі від 17.01.2020 та доданими до нього документами підтверджується повне виконання відповідачем судового рішення в цій справі, а саме надання позивачу повної інформації за його інформаційним запитом від 18.01.2019.
Разом з тим, враховуючи дату набрання рішення суду першої інстанції у цій справі законної сили (27.11.2019) та дату отримання відповідачем копії рішення суду апеляційної інстанції від 27.11.2019 у цій справі (17.12.2019), судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності достатніх правових підстав для накладення на відповідача штрафу в порядку ст.  382 КАС України.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що накладення вказаного штрафу є правом, а не обов`язком суду, і для реалізації такого права мають бути відповідні виключні правові підстави, а саме - невиконання судового рішення або неподання відповідного звіту про його виконання. Однак, як встановлено вище, у даному випадку такі підстави відсутні.
Доводи апелянта про те, що у справі існують суперечності з приводу своєчасного та повного виконання відповідачем рішення суду в цій справі, є необґрунтованими з підстав, зазначених вище, та спростовуються матеріалами справи.
Твердження апелянта про те, що в надісланому йому конверті не містилося тієї інформації, яку він просив надати, а також про те, що він не отримував інформації згідно з рішенням суду в цій справі, 
Доводи апелянта про те, що отриманий ним лист не містив повного переліку запитуваної інформації, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження позивачем не було надано відповідних доказів, зокрема акта про відсутність у поштовому відправленні конкретно визначених документів.
Посилання апелянта на те, що отриманий ним від відповідача лист не містив опису вкладення до цього цінного листа із зазначенням переліку документів, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки, як було правильно зазначено судом першої інстанції, розділом 9 «Порядок опрацювання та надсилання вихідних документів» Інструкції з діловодства в Міністерстві юстиції України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.08.2015 №  1405/5 відповідного порядку оформлення листа не передбачено.
Разом з тим, аналізуючи доводи апелянта, зокрема про те, що проти нього відповідачем повторно здійснено протиправну бездіяльність, колегія суддів також відзначає, що крім іншого апелянт не погоджується з діями, які були вчинені відповідачем на підставі та на виконання судового рішення у цій справі, що є підставою для оскарження таких дій (або бездіяльності) у порядку ст. 383 КАС України, а не для подання заяви відповідно до вимог ст. 382 КАС України.
Твердження апелянта про те, що він є сиротою і в нього нікого немає, що він втрачає працездатність і стан його здоров`я погіршується, що суд безпідставно не врахував цих обставин, а також того, що позивач має інвалідність і певні хронічні захворювання, а через протиправну поведінку відповідача та юридичні кроки позивач змушений постійно нервувати та відчувати біль, колегія суддів приймає до уваги, але зазначає, що безпосередньо такі обставини не надають достатніх правових підстав для застосування судового контролю в порядку ст. 382 КАС України.
Надаючи оцінку доводам апелянта, судова колегія приймає до уваги Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому зазначено, що при викладенні підстав для прийняття рішення суд повинен надати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Суд апеляційної інстанції також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Крім того, у рішеннях ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності достатніх правових підстав для задоволення заяви позивача.
Отже, судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи та правильно визначено норми процесуального права, які підлягають застосуванню.
Згідно зі ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року - без змін.
          Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 лютого 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 05 травня 2020 року.

Головуючий суддя          

Судді: