Постанова
Іменем України        
17 червня 2020 року                                                                     
м. Київ                                                                    
справа № 333/2304/15-ц
провадження № 61-10392св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач -  Публічне акціонерне товариство «Промінвестбанк»,
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Маловічко С. В., Кочеткової І. В., Гончар М. С.  у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Промінвестбанк» про визнання недійсним кредитного договору,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовної заяви
У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Промінвестбанк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк», банк) про визнання недійсним кредитного договору.
 
В обґрунтування позову зазначив, що 22 листопада 2007 року між сторонами було підписано кредитний договір № 278-07 квф, згідно з яким банк зобов`язався надати кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу, з кінцевим строком повернення не пізніше 25 листопада 2012 року, у вигляді строкового кредиту у сумі 41 703 долари США, на придбання автомобіля, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі                  10,6 %. Згідно умов цього договору кредит надається готівкою через касу банку. Про недійсність кредитного договору він дізнався 20 березня 2015 року, отримавши правовий висновок від 20 березня 2015 року № 06/09. Вважає цей кредитний договір недійсним, оскільки він не відповідає вимогам Генеральної ліценції банку на право здійснення валютних операцій та вимогам Інструкції про касові операції в банках України. На час здійснення правочину банк не мав необхідного обсягу суб`єктної дієздатності, в нього була відсутня генеральна ліцензія на право проведення таких операцій. На підставі Банківської ліценції та письмового дозволу НБУ банк має право видавати кредит готівкою іноземною валютою лише з поточного рахунку клієнта, відкритого в установі банку на підставі договору банківського рахунку. Договору на обслуговування рахунку не укладалось. Вважає, що відповідач порушив його права як споживача фінансових послуг за Законом України «Про захист прав споживачів», порушив вимоги постанов НБУ, не повідомивши позивача про необхідні умови кредитування, що передує укладанню кредитного договору. Просив суд визнати недійсним кредитний договір від 22 листопада 2007 року № 278-07 квф.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2017 року у складі судді Варнавської Л. О. позовну заяву залишено без задоволення.
Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із того, що, оскільки не мається належного документального підтвердження факту видачі ОСОБА_1 кредитних коштів в іноземній валюті на виконання умов кредитного договору, то оспорюваний кредитний договір є неукладений, а відтак, не може бути визнаний недійсним.
Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Промінвестбанк» задоволено. Рішення Комунарського районного суду                    м. Запоріжжя від 26 червня 2017 року скасовано. У задоволені позову ОСОБА_1 до ПАТ «Промінвестбанк» про визнання недійсним кредитного договору від 22 листопада 2007 року № 278-07 квф, укладеного з ПАТ «Промінвестбанк» відмовлено.
Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову з інших підстав суд апеляційної інстанції виходив з того, що оформлення видачі кредиту з відступленням від умов кредитного договору, на які посилається позивач та експерт, не свідчить про відсутність правовідносин між сторонами у справі, що виникли з оспорюваного кредитного договору. Застосований банком порядок видачі кредитних коштів ОСОБА_1 базується на постанові НБУ від 17 червня 2004 року № 280  «Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України», а тому, попри інший порядок оформлення видачі кредиту, ніж передбачений кредитним договором, це не свідчить про фактичне ненадання банком та неотримання позичальником кредитних коштів. Місцевий суд не звернув уваги на ті факти, що 22 листопада 2012 року                   ОСОБА_1 повністю погасив кредит за вказаним кредитним договором, що відслідковується з виписки про рух коштів по рахункам № НОМЕР_1 ,                                         № НОМЕР_2 , які були закриті у зв`язку з повним погашенням кредиту.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У лютому 2018 року ОСОБА_1  подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2017 року в якій посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувану постанову, а рішення місцевого суду залишити в силі.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив видатковий касовий ордер та не встановив, що він не є  документом первинної бухгалтерської документації на підставі якого видавався кредит готівкою у доларах США. 
Заявник вказує, що суд апеляційної інстанції в порушення норм процесуального права не дослідив висновки судово-економічної експертизи № 36/37-16 та не дослідив  виписки за рахунками № НОМЕР_3 та № НОМЕР_2 при цьому не встановвив їх належність позивачу.
Доводами касаційної скарги є також те, що позивачем під час апеляційного перегляду справи було заявлено два клопотання про призначення повторної та додатковї експертизи у справі але судом апеляційної інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні таких клопотань.
Аргументом касаційної скарги також є те, що суд апеляційної інстанції не дослідив, що  сторони в належній формі не досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, а саме в договорі не зазначено про відкриття банківського (поточного) рахунку для зарахування на нього суми кредиту.
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У квітні 2018 року від представника ПАТ  «Промінвестбанк» - адвоката Орел Н. Г. до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 в якому представник відповідача просив у задоволенні касаційної скарги відмовити, а постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, посилаючись на її необґрунтованість.
Рух справи в суді касаційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 03 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Комунарського районного суду м. Запоріжжя.
Згідно з розпорядженням від 15 квітня 2020 року № 1097/0/226-20 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями та рішенням зборів суддів касаційного цивільного суду                            від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя» призначено повторний автоматизований розподіл судових справ за касаційними провадженнями. Доповідачем у цій справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Литвиненко І. В., судді, які входять до складу колегії: Висоцька В. С., Фаловська І. М.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що 22 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та                         ОСОБА_1 підписано кредитний договір № 278-07 квф.
Відповідно до п. 2.1 та 3.1, 5.1.1 цього договору банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу, з кінцевим строком повернення не пізніше 25 листопада 2012 року, у вигляді строкового кредиту у сумі 41 703 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,6 % річних. Згідно кредитного договору кредит надається готівкою через касу банку для задоволення споживчих потреб позичальника.
Закритим акціонерним товариством «Промінвестбанк» було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми шляхом перейменування Закритого акціонерного товариства «Промінвестбанк» в Публічне акціонерне товариство «Промінвестбанк».
Відповідно до п. 2.5 кредитного договору, кредит видається ОСОБА_1 для купівлі автотранспорту - автомобіля Toyota Aurion.
Згідно з п. 5.2.1 кредитного договору позичальник зобов`язується використати кредит за цільовим призначенням і погасити заборгованість по кредиту перед банком відповідно до розробленого графіку погашення на позичковий рахунок                                                № НОМЕР_4 , відкритий банком.
Згідно з висновком судово-економічної експертизи від 21 листопада 2016 року                               № 36/37-16: документально операція з видачі, в об`ємі наданих на дослідження документів, ОСОБА_1 по кредитному договору від 22 листопада 2007 року                            № 278/07 квф з каси філії «Відділення ЗАТ «Промінвестбанку у м. Запоріжжя» (безбалансове відділення № 3) готівкових коштів у сумі 41 703,00 доларів США, не підтверджується. В регістрах бухгалтерського обліку операції по видачі ОСОБА_1 по кредитному договору від 22 листопада 2007 року № 278/07 квф готівкових коштів у сумі 41703,00 доларів США не відображені; експерту документально обґрунтовано не надається можливим підтвердити операції з видачі ОСОБА_1 по кредитному договору від 22 листопада 2007 року № 278/07 квф з каси Філії «Відділення ЗАТ «Промінвестбанку у м. Запоріжжя» (безбалансове відділення № 3) готівкових коштів у сумі 41 703,00 доларів США;  експерт документально обґрунтовано, згідно вимог чинного законодавства, не підтверджує операції по погашенню ОСОБА_1 кредиту за кредитним договором від 22 листопада 2007 року № 278-07 квф, а також документально обґрунтовано, згідно вимог чинного законодавства, не підтверджує відображення операцій по погашенню кредиту у регістрах бухгалтерського обліку.        
В ході допиту експерта місцевим судом у судовому засіданні 12 червня 2017 року, судовий експерт ОСОБА_2 , надав пояснення в яких підтвердив висновки судово-економічної експертизи № 36/37-16, та додатково зазначив, що згідно квитанцій № 4065 та № 5162 від 22 листопада 2007 року, вбачається що ОСОБА_1 вносить в касу банку грошові кошти в національній валюті - гривнях. Це також визначено у виписках по рахункам № НОМЕР_8 та № НОМЕР_7 , що узгоджується з позицією у справі ОСОБА_1 , а саме він зазначає, що за кредитним договором № 278-07 квф                                від 22 липня 2007 року, долари США у сумі 41 703 він не отримував, а банк, скориставшись його не дуже гарними знаннями фінансово - кредитного законодавства, кредит у валюті не надав, а фактично грошові кошти у національній валюті у сумі                  210 600,15 грн були перераховані на рахунок автосалону, тобто кредитний договір                             № 278-07 квф від 22 липня 2007 року не є валютним, тобто як валютний його не укладено, а як за гривневим відсутня письмова форма договору, з випливаючими з цього наслідками. Також експертом в ході допиту зазначено, що в повній мірі ним не підтверджується операції по погашенню ОСОБА_1 кредиту за кредитним договором № 278-07 квф від 22 листопада 2007 року як у доларах США, так і у гривні, у зв`язку з тим, що відповідачем не надано жодного прибуткового первинного бухгалтерського документу про погашення кредиту (заяви на переказ готівки) за власним підписом ОСОБА_1 , тобто немає жодної документально обґрунтованої підстави, згідно вимог чинного законодавства, на підтвердження відображення операцій по погашенню кредиту у регістрах бухгалтерського обліку.   Експертом також зазначено, що строки та порядок зберігання банками документів щодо оформлення видачі та погашення довгострокових споживчих кредитів у іноземній валюті для фізичних осіб регулюються Постановою Правління Національного банку України від 08 грудня                      2004 року № 601 «Про затвердження Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання» (далі -Перелік). Строки зберігання документів, що визначені в цьому Переліку, є мінімальними і зменшенню не підлягають. Банківські установи можуть лише збільшувати строки зберігання документів, якщо це викликано специфічними особливостями їх роботи. Знищення документів в порушення строків їх зберігання забороняється. Документи про видачу й оформлення кредитів та меморіальні документи за довгостроковими кредитами знищуються банком лише через п`ять років після погашення кредиту, з додержанням строків зберігання передбачених статями 220, 676 постанови Правління НБУ від 08 грудня 2004 року № 601.
Апеляційний суд вказував, що ці висновки судово-бухгалтерської експертизи були покладені судом першої інстнації в основу рішення про неукладеність оспорюваного позивачем кредитного договору від 22 листопада 2007 року № 278-07квф.
Відповідачем наданий видатковий касовий ордер від 22 листопада 2007 року № 183, в якому вказаний дебет по рахунку НОМЕР_4 , кредит по рахунку НОМЕР_8 , зміст операції: расход-видача кредиту згідно кредитного договору від 22 листопада 2007 року 278-07 квф - загальна сума 41 703 доларів США та загальна сума 210 600,15 грн в еквіваленті.
Апеляційний суд вказував, що у вказаному видатковому касовому ордері мається підпис у графі «отримувач», який ОСОБА_1 не оспорював як не належний йому.
З квитанції від 22 листопада 2007 року № 4065 встановлено, що відповідачем були перераховані грошові кошти ТОВ «УкрСпецТрейд Корпорейшн» з призначенням платежу: оплата за автомобіль згідно наданого ОСОБА_1 рахунком від 16 листопада                   2007 року № УК-1089.
Відповідно до договору від 16 листопада 2007 року № 0091-07а, який укладено ОСОБА_1 та ТОВ ««УкрСпецТрейд Корпорейшн» про покупку автомобілю Toyota Aurion, покупець вніс аванс у розмірі 23 400 грн, а решта суми у розмірі 210 600 грн мала бути перерахована через уповноважений банк за кредитною схемою продажу автомобілів згідно з рахунком-фактурою від 16 листопада 2007 року № УК-1089.
У свідоцтві про транспортний засіб Toyota Aurion, виданому на ім`я ОСОБА_1 , зазначено в особливим відмітках про те, що цей автомобіль придбано за кредитом відповідно до договору від 22 листопада 2007 року, укладеного з ПАТ «Промінвестбанк».
Договором застави від 22 листопада 2007 року № 1499-07зф підтверджено, що              ОСОБА_1 передав в заставу ПАТ «Промінвестбанк`придбаний автомобіль Toyota Aurion для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 278-07 квф.
Апеляційний суд встановив, що 22 листопада 2012 року ОСОБА_1 повністю погасив кредит за вказаним кредитним договором, що відслідковується з виписки про рух коштів по рахункам № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , які були закриті у зв`язку з повним погашенням кредиту.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому в тексті цієї постанови норми ЦПК України  наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Апеляційний суд встановив, що за положеннями п. 7.1 кредитного договору, він набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє до повного повернення позичальником кредиту, сплати в повному обсязі процентів за користування ним та до повного виконання позичальником будь-яких інших грошових зобов`язань, прийнятих ним на себе згідно умов цього договору. Відповідач підтвердив, що позичальник повністю розрахувався за кредитним договором по всім складовим кредиту, а тому дія кредитного договору припинилась відповідно до п. 7.1 кредитного договору.
Суд апеляційної інстанції вказував, що ОСОБА_1 погодився з умовами кредитного договору, істотні умови якого йому були зрозумілі, на що вказує його добросовісне виконання, що підтверджує отримання ним кредитних коштів. Також отримання кредитних коштів, які спрямовані на оплату автомобіля, підтверджується вищенаведеною сукупністю інших доказів, наявних у матеріалах справи, яким суд першої інстанції належної оцінки не дав, що призвело до неправильного вирішення справи
З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується із висновками суду апеляційної інстанції про те, що укладаючи кредитний договір 22 листопада 2007 року, ОСОБА_1 самостійно обрав валютою кредитування саме долари США, був ознайомлений з усіма умовами кредитування, а саме з терміном кредитування, валютою кредитування, процентними ставками тощо, тому усвідомлював умови кредитування та самостійно за власним бажанням обрав кредитування у доларах США у зв`язку із чим відхиляє аналогічні за змістом доводи касаційної скарги.
Обґрунтовуючи позов, позивач наголошував на тому, що документально є недоведеним факт видачі йому кредитних коштів у сумі 41 703 доларів США, оскільки відповідний рахунок йому не відкривався, а тому видача кредиту в іноземній валюті є неможливою.
Також посилався на те, що у межах розгляду справи 21 листопада 2016 року проведено судово-економічну експертизу № 36/37-16, відповідно до висновку якої факт видачі позивачу кредитних коштів в іноземній валюті не підтверджено.
Колегія суддів зазначає, що наявний у матеріалах справи висновок судово-економічної експертизи від 21 листопада 2016 року № 36/37-16, яким встановлено, що експерту не надається можливості документально підтвердити операцію з видачі ОСОБА_1 кредитних коштів за спірним договором та факт погашення кредиту позичальником правильно не взятий апеляційним судом до уваги, оскільки висновки зазначеної експертизи суперечать фактичним обставинам справи та не є категоричними. 
Судовий експерт не заперечував факт видачі грошових коштів, а його доводи зводяться про порушення нормативно-правових актів Національного банку України в частині їх видачі.
При цьому, апеляційний суд надав оцінку вказаному доказу з дотриманням положень статей 89 та 110 ЦПК України.
Згідно постанови НБУ № 280 від 17 червня 2004 року «Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України та Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України», рахунок 2203, виписку по якому як рахунку ОСОБА_1 надавав банк у цій справі, називається «Довгострокові кредити на поточні потреби, що надані фізичним особам» та є рахунком 2 класу «Операції з клієнтами». За дебетом цього рахунку проводяться суми наданих кредитів, а за кредитом - суми погашення заборгованості.
Суд апеляційної інстанції встановив факт видачі позичальнику грошових коштів за спірним кредитним договором у розмірі 41 703 доларів США, що підтверджено видатковим касовим ордером від 22 листопада 2007 року № 183, оригінал та копія якого є додатком до матеріалів справи та той факт, що 22 листопада 2012 року ОСОБА_1 повністю погасив кредит за вказаним кредитним договором, що відслідковується з виписки про рух коштів по рахункам № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 .
Апеляційний суд правильно вказував, що оформлення видачі кредиту з відступленням від умов кредитного договору, на які посилається позивач та експерт, не свідчить про відсутність правовідносин між сторонами у справі, що виникли з оспорюваного кредитного договору.
Вищенаведеним спростовуються доводи касаційної скарги стосовно того, що суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив видатковий касовий ордер та в порушення норм процесуального права не дослідив висновки судово-економічної експертизи № 36/37-16 і виписки за рахунками № НОМЕР_3 та                                                № НОМЕР_2 .
Принцип змагальності не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Доводи касаційної скарги про те, що під час апеляційного перегляду справи позивачем було заявлено два клопотання про призначення повторної та додатковї експертизи у справі, але судом апеляційної інстанції було безпідставно відмовлено у їх задоволенні не заслуговують на увагу, адже як правильно вказував у своїх ухвалах від 21 грудня                     2017 року Апеляційний суд Запорізької області вказані клопотання були заявлені з підстав відхилення висновків судово-економічних експертиз Апеляційним судом Запорізької області у інших справах аналогічної категорії - з кредитних правовідносин, тобто на судову практику взагалі.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ                            від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Апеляційного суду Запорізької області від 21 грудня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. В. Литвиненко	
 	 	
 	В. С. Висоцька	
 	 	
 	І. М. Фаловська