ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

04 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/520/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого  судді:           Дурасової Ю.В.,
суддів:                               Божко Л.А., Лукманової О.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 (головуючий суддя Голобутовський Р.З., повний текст рішення складено 28.02.2019)
у справі за позовом ОСОБА_1 до відповідача Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування постанови,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду 21.01.2019 з позовом до відповідача Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, просив:
- скасувати постанову державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тичинського Д.М. від 13.03.2014 року про відкриття виконавчого провадження по стягненню з ОСОБА_1 , виконавчого збору у розмірі 80609,80 грн.
Позов обґрунтовано тим, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2012 у справі №403/4239/12 задоволено позов ПАТ "УкрСиббанк" про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в сумі 806 098,03 грн. ОСОБА_1 дізналась про відкриття виконавчого провадження 09.10.2013 року, після отримання з Реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ витягу з реєстру речових прав про нерухоме майно, в якому зазначено, що 31.05.2013 державним виконавцем Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тичинським Д.М. винесено постанову про арешт майна та заборону його відчуження. 20.01.2014 ОСОБА_1 повністю погасила заборгованість перед ПАТ "УкрСиббанк" за кредитним договором. 24.01.2014 до Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ надійшла заява стягувача про повернення виконавчого документу. 13.03.2014 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а також постанову від 13.03.2014 року про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 , виконавчого збору у розмірі 80609,80 грн.
Звертає увагу, що на час виконавчого провадження жодних виконавчих дій Бабушкінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ не проводилося. Не зважаючи на повернення виконавчого документу без виконання, 13.03.2014 державним виконавцем Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тичинським Д.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 80 609,80 грн. Також 13.03.2014 державним виконавцем Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Тичинським Д.М. винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження. Заявник вважає дії державного виконавця такими, що не відповідають діючому законодавству України, оскільки витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно і воно було виконане примусово. З огляду на викладене, позивач просить задовольнити позовну заяву. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 в задоволенні позову відмовлено. 
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 403/4239/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" 806 098,03 грн. було виконано боржником лише після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 38312768, а також після закінчення строку на добровільне виконання рішенню суду та вчинення державним виконавцем виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання вищезазначеного рішення, тому суд першої станції дійшов висновку, що державний виконавець, приймаючи постанову від 13.03.2014 про стягнення з ОСОБА_1 , як з боржника за виконавчим провадженням ВП №38312768 виконавчого збору в розмірі 80 609,80 грн., діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України "Про виконавче провадження", тому постанова від 13.03.2014 про стягнення виконавчого збору є правомірною.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, зазначає, що позивачем виконано рішення суду про стягнення боргу в добровільному порядку 20.01.2014 року - повністю погашена заборгованість за кредитним договором перед ПАТ "УкрСиббанк", у зв`язку з чим 24.01.2014 стягувачем до виконавчої служби було подано заяву про повернення виконавчого документу без виконання. Як наслідок, 13.03.2014 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. При цьому державним виконавцем 13.03.2014 року також винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 80 609,80 грн., також 13.03.2014 року державним виконавцем прийнята постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої накладено арешт на все майно ОСОБА_1 . Вважає, що дії державного виконавця не відповідають нормам законодавства України. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.10.2019 у даній справі клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі № 160/520/19 до вирішення адміністративної справи № 2540/3203/18 (провадження № 11-455паа19) в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду - задоволено та зупинено провадження до вирішення адміністративної справи № 2540/3203/18 (провадження № 11-455паа19) в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду та набрання законної сили судовим рішенням і цій справі.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.04.2020 у справі № 160/520/19 клопотання ОСОБА_1 про поновлення провадження у справі № 160/520/19 - задоволено та поновлено провадження у цій справі.
До апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Розгляд справи здійснюється в  порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України, згідно ч. 1 якої, суд апеляційної інстанції може розглядати справу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Наявні у справі матеріали дають підстави для висновку про можливість розгляду справи без участі сторін в порядку письмового провадження. 
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до ваги, що матеріали справи містять дані Укрпоши, згідно яких відправлення 4900081808274 (направлене на адресу позивача) не вручене під час доставки: інші причини. 
Зазначене свідчить про те, що суд апеляційної інстанції належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення особи, що подала апеляційну скаргу про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження.
Водночас, в силу ч. 2 ст. 44 КАС України, учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Заначивши в апеляційній скарзі свою адресу: АДРЕСА_1 , особа, що подала апеляційну скаргу взяла на себе обов`язок приймати за вказаною адресою кореспонденцію, що направляться з суду. 
Оскільки суд апеляційної інстанції належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення особи, що подала апеляційну скаргу про розгляд її апеляційної скарги то особа, що подала апеляційну скаргу на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 - вважається належним чином повідомленою про розгляд справи.   
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного. 
Судом першої інстанції встановлено, що постановою державного виконавця Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 31.05.2013 відкрито виконавче провадження ВП №38312768 з виконання виконавчого листа №403/4239/12 від 10.07.2012, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості за кредитним договором в розмірі 806098,03 грн.
У зв`язку з тим, що боржником була погашена заборгованість за кредитним договором перед ПАТ "УкрСиббанк" 13.03.2014 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. 
При цьому державним виконавцем 13.03.2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 80 609,80 грн.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, норми Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV, який діяв на час виникнення спірних правовідносин.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
В апеляційній скарзі та в позові позивач зазначає, що нею виконано рішення суду про стягнення боргу в добровільному порядку 20.01.2014 року, тому повністю погашена заборгованість за кредитним договором перед ПАТ "УкрСиббанк", у зв`язку з чим 24.01.2014 стягувачем до виконавчої служби було подано заяву про повернення виконавчого документу без виконання. 13.03.2014 року державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. При цьому державним виконавцем 13.03.2014 року також винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 80 609,80 грн., також 13.03.2014 року державним виконавцем прийнята постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої накладено арешт на все майно ОСОБА_1 . 
Натомість, колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з доводами позивача, що нею виконано в добровільному порядку рішення суду про стягнення заборгованості.
Так, в силу Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (який діяв на час виникнення спірних правовідносин)  визначено, що цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому  виконанню  у  разі  невиконання  їх  у  добровільному 
порядку. 
Таким чином добровільним виконанням рішення суду є виконання, яке виконане боржником до відкриття виконавчого провадження, а саме до того моменту, коли виконавча служба почне виконувати свої дії щодо примусового виконання рішення (постанова про відкриття виконавчого провадження, постанова про арешт майна боржника та ін.).
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV передбачав можливість самостійного виконання боржником рішення суду.
Зокрема, стаття 25 (абз. 2 ч. 2) цього закону передбачала, що у постанові про відкриття виконавчого провадження державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати  рішення  у строк  до  семи  днів  з моменту   винесення   постанови.
Натомість, матеріали справи не містять підтверджень, що позивачем у 7-ми денний строк з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження було виконане рішення суду.
При цьому, позивачем в позові і в апеляційній скарзі зазначено, що рішення суду виконане 20.01.2014 року, натомість виконавче провадження щодо виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості за кредитним договором в сумі 806 098,03 грн. відкрито державним виконавцем 31.05.2013 року (а.с. 18).  
Отже, заборгованість  перед ПАТ "УкрСиббанк" була погашена ОСОБА_1 вже після відкриття виконавчого провадження. 
Тому, спростовуються доводи позивача, що ним було виконане рішення суду в добровільному порядку.
Матеріали справи не містять доказів, що рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "УкрСиббанк" заборгованості на суму 806 098,03 грн. було виконане в добровільному порядку, при цьому, матеріалами справи не спростовується, що заборгованість була погашена вже після відкриття виконавчого провадження (а саме, після сплину 7-ми місяців після відкриття виконавчого провадження). 
Суд першої інстанції правильно зазначив, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються  Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (який втратив чинність  05.01.2017 з набранням чинності Законом № 1404-VIII) та Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, який набрав чинності з 05.10.2016.
Відповідно до ч. 1  ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV  (який був чинний на момент відкриття виконавчого провадження № 38312768) визначено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.
Отже з моменту відкриття виконавчого провадження ВП №38312768 від 31.05.2013 почали діяти  примусові правовідносини щодо виконання рішення суду, при цьому, в 7-ми денний строк, який був передбачений законом для самостійного виконання рішення, боржник ( ОСОБА_1 ) також не виконав рішення суду. 
Так, матеріали справи містять постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №38312768 від 31.05.2013 (а.с. 18).
 В зазначеній постанові вказано, що заява про примусове виконання подана 29.05.2013 року, при цьому державний виконавець у відповідності до абз. 2 ч. 2 статті 25 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV запропонував боржнику добровільно виконати вимоги виконавчого документа №403/4239/12, що виданий 10.07.2012 року - у 7-ми денний термін (п.2). 
При цьому, державний виконавець зазначив, що при невиконанні в наданий для добровільного виконання строк, рішення буде виконане в примусовому поряду зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій (п. 3).
Отже, ОСОБА_1 була обізнана про наслідки примусового виконання рішення, а саме, що при виконанні рішення в примусовому поряду з боржника стягуються виконавчий збір та витрати, пов`язаних з провадженням виконавчих дій, однак самостійно не виконала рішення щодо сплати на користь ПАТ «УкрСиббанк» 806 098,03 грн.
Відповідно до ч. 1  ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV  у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною 2  статті 25 цього Закону  для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.
Постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 13.03.2014 року (ВП № 38312768), на яку посилається позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, підтверджує те, що виконання рішення суду відбулося не в добровільному порядку, а в ході проведення виконавчих дій, а саме дій, направлених на примусове виконання рішення суду (а.с. 20).
Згідно вказаної постанови підтверджується, що 24.01.2014 року від стягувача надійшла заява про повернення виконавчого документа; в ході примусового виконання рішення державним виконавцем 17.07.2013 р. винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору; станом на 13.03.2014 р. виконавчий збір не стягнуто. 
В силу ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV, виконавчий збір стягується у разі завершення виконавчого провадження з підстав п. 1 ч. 1 ст. 47 цього Закону (є письмова заява стягувача). 
Таким чином, державний виконавець, приймаючи постанову про відкриття виконавчого провадження ВП 42504329 від 13.03.2014 року щодо стягнення виконавчого збору в розмірі 80 609,80грн. діяв у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV, який був чинний на той час (а.с. 19). 
В силу ч. 1  ст. 28 Закон України Закону України "Про виконавче провадження" №606-XIV  (в редакції, що була чинною на час винесення постанови від 13.03.2014) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною 2  статті 25 цього Закону  для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.
Оскільки боржником ОСОБА_1 , рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 403/4239/12 про стягнення з неї на користь ПАТ «УкрСиббанк» 806 098,03 грн. було виконано боржником лише після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 38312768, а також після закінчення строку на самостійне виконання рішенню суду та вчинення державним виконавцем виконавчих дій, спрямованих на примусове виконання вищезазначеного рішення, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову.
Згідно з частиною 1  статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції позивачем не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
  Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування. 
Керуючись ст.    241-245,    250,    315,    316,    321,    322        КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.02.2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена згідно ст. 328 КАС України до Верховного Суду протягом 30 днів відповідно до ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Строки касаційного оскарження, з урахуванням п. 3 Розділу IV «Прикінцеві Положення» КАС України в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020, продовжуються на строк дії карантину.
Повний текст постанови виготовлено 12.05.2020.
   
Головуючий   суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова