КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
         ===================================================================
Справа № 369/1990/19                                                                                 Головуючий у І інстанції Пінкевич Н.С.
Провадження №22-ц/824/7099/2020                                                                  Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 червня 2020 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача                   Голуб С.А.,  
         суддів:                                    Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди,
ВСТАНОВИЛА:
 
У лютому 2019 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 09 вересня 2018 року сталась ДТП, винуватцем дорожньо-транспортної пригоди було визнано відповідача ОСОБА_1 У результаті ДТП автомобілю Chrysler 300, державний номерний знак НОМЕР_1 , було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 70297,69 грн., а також були понесені витрати на складення звіту щодо визначення матеріального збитку в розмірі 1015,20 грн. Автомобіль, яким керувала ОСОБА_1 під час ДТП, належить на праві власності ОСОБА_3 , який має нести солідарну відповідальність за завдану позивачу шкоду. У добровільному порядку відповідачі відмовляються відшкодувати завдані збитки.
На підставі викладеного в позові, ОСОБА_2 просила суд першої інстанції стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 завдану матеріальну шкоду в розмірі 70297,69 грн. та витрати по сплаті спеціалісту за складення звіту в розмірі 1015, 20 грн., вирішити питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 70297, 69 грн., витрати на складення звіту в розмірі 1015, 20 грн. та судовий збір у розмірі 768, 40 грн.
У задоволені решт позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду,   ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що висновок експертного дослідження №12-2/912 від 10 грудня 2018 року, незважаючи на те, що він містить посилання на застосування Національного Стандарту №1, складено без його застосування, зокрема, вказаний висновок не містить заяв оцінювача і копій всіх вихідних даних, що підтверджують вартість запасних запчастин, робіт, ЛКМ на дату події. Зазначені обставини свідчать такий висновок суперечить вимогам п. 56 Національного Стандарту №1, а тому не може підтвердити достовірність та об`єктивність оцінки майна і висновку про його вартість, розрахунок вартості відновлювального ремонту та не дозволяє визначити дійсний розмір матеріального збитку.
Окрім того, наданий позивачем висновок експертного дослідження від 10 грудня 2018 року, виконаний станом на 05 грудня 2018 року, тоді як дорожньо-транспортна пригода сталася 09 вересня 2018 року, у зв`язку з чим в порушення вимог п. 32 Національного стандарту №1 розмір збитків визначений не на дату дорожньо-транспортної пригоди.
         На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
         В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 червня 2020 року справу було призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) осіб, які беруть участь у справі.
Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з урахуванням такого.
         Судом першої інстанції встановлено, що 09 вересня 2018 року о 20.58 водій ОСОБА_1 , керувала автомобілем Ford Tranzit, державний номерний знак НОМЕР_2 , по вул. Парковій, 18 а в с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області в стані алкогольного сп`яніння (огляд на стан сп`яніння проводився за допомогою приладу «Драгер № ARNK-0518», за результатами якого у повітрі, видихнутому водієм ОСОБА_1 зафіксовано 2,21 проміле алкоголю), при виникненні перешкоди у вигляді припаркованого водієм ОСОБА_5 автомобіля Chrysler 300, державний номерний знак НОМЕР_1 , не зменшила швидкість, не зупинилась, а допустила зіткнення з вказаним транспортним засобом, в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушила вимоги п.п. «а» п. 2.9, п. 12.3 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст.124 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2018 року ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 та ч.1 ст. 130 КУпАП та піддана адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Власником автомобіля Chrysler 300, державний номерний знак НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 .
З експертного дослідження Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №12-2/912 від 10 грудня 2018 року про визначення вартості матеріального збитку, вбачається, що матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Chrysler 300, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження, з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу деталей, які належить змінити, становить 70297,69 грн.
За проведення експертного дослідження ОСОБА_6 сплатила 1015,20 грн.
Задовольняючи позов частково про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем були надані належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, будь-яких заперечень відповідачів проти визначення розміру матеріальної шкоди матеріали справи не містять, відсутні докази щодо неповноти, неточності, невідповідності та які б спростовували висновки викладені у звіті. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення завданої матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується саме особою, яка її завдала, що відповідає вимогам ч.2 ст. 1187 ЦК України. Будь-яких доказів того, що завдану позивачу шкоду було також заподіяно неправомірними діями іншого відповідача матеріали справи не містять.
         Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з вказаними доводами суду першої інстанції виходячи з такого.
         Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як вбачається з матеріалів справи та змісту апеляційної скарги, доводи скаржника зводяться до незгоди з висновком експертного дослідження №12-2/912 від 10 грудня 2018 року, щодо визначення розмірі матеріальних збитків, посилаючись на те, що експертне дослідження проведено з порушенням вимог Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10 березня 2003 року.
Колегія суддів, зазначені доводи апеляційної скарги оцінює критично, враховуючи таке.
Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положеннями ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Як вбачається з матеріалів справи та змісту ухвали суду першої інстанції від 20 лютого 2019 року, відповідачу було роз`яснено право подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Згідно з рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, відповідачі отримали копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками 16 березня 2019 року, однак в межах наданого судом строку, відзив на позовну заяву не подавали та не спростовували надані позивачем докази на підтвердження завданої матеріальної шкоди.
Окрім того, за клопотанням представника відповідачів, судом першої інстанції було викликано та допитано в судовому засідання старшого судового експерта Прищепу Л.М., яким було складено висновок експертного дослідження, що підтверджується протоколом судового засідання від 07 листопада 2019 року (а.с. 85).
Також, відповідачі не скористалися наданим їм процесуальним правом щодо заявлення клопотання про призначення судом експертизи, у зв`язку з незгодою з висновком експертного дослідження, який було наданою позивачем на підтвердження своїх позовних вимог.
Щодо твердження скаржника про те, що висновок експертного дослідження виконаний 05 грудня 2018 року, а не на день дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 09 вересня 2018 року, то судова колегія зазначає таке.
Відповідно до п. 32 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10 березня 2003 року, у разі виникнення необхідності у визначенні розміру ймовірного страхового відшкодування оцінка застрахованого майна проводиться з урахуванням умов страхування та дотриманням принципів корисності і заміщення.
Для застрахованого майна, подібного до майна, що продається (купується) на ринку, оцінка розміру ймовірного страхового відшкодування  проводиться виходячи з характеристики майна на дату заподіяння збитків до настання страхового випадку шляхом розрахунку прямих збитків.
У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого об`єкта, ймовірний розмір страхового відшкодування оцінюється як відповідна частка оцінених прямих збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування. 
         Зазначене положення, на порушення якого посилається відповідач, стосується визначення розміру ймовірного страхового відшкодування, в той час коли у даному випадку йде мова про стягнення реально завданої матеріальної шкоди, винуватцем дорожньо-транспортної пригоди.
Окрім того, положеннями ст. 1195 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
         Як вбачається з висновку експертного дослідження №12-2/912 від 10 грудня 2018 року розмір матеріальної шкоди визначався на день проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, тобто станом на 05 грудня 2018 року, що відповідає вимогам чинного законодавства.
Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 України, колегія суддів
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_7  залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач
 
Судді: