Ухвала
 
11 березня 2020 року
м. Київ
 
справа №306/2060/15-ц
провадження № 61-15270св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Усика Г. І. (суддя-доповідач), 
суддів: Гулейкова І. Ю., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Яремка В. В.,
 
учасники справи:
позивач - прокурор Свалявського району, правонаступником якої є Мукачівська місцева прокуратура, що діє в інтересах держави, 
відповідачі: Родниківська сільська рада Свалявського району Закарпатської області, правонаступником якої є Полянська сільська рада Свалявського району Закарпатської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області,  
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 24 січня 2018 року у складі колегії суддів: Мацунича М. В., 
Собослоя Г. Г., Джуги С. Д., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2015 року прокурор прокуратури Свалявського району, правонаступником якої є Мукачівська місцева прокуратура, звернувся до суду з позовом в інтересах держави до Родниківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області (далі - Родниківська сільська рада), правонаступником якої є Полянська сільська рада Свалявського району Закарпатської області (далі - Полянська сільська рада), ОСОБА_1 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області), про визнання недійсними рішення сільської ради та державного акту на право власності, повернення земельної ділянки.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Родниківської сільської ради від 17 липня 2008 року «Про надання громадянам дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки» ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,12 га для ведення садівництва в урочищі «Ріка» села Родниківка, який було затверджено рішенням Родниківської сільської ради від 24 листопада 
2008 року. На підставі зазначеного рішення 27 листопада 2009 року ОСОБА_1 видано державний акт серії ЯЕ № 463437 на право власності на земельну ділянку, площею 0,12 гадля ведення садівництва. 
 
Рішенням Родниківської сільської ради від 14 серпня 2008 року виконкому Родниківської сільської ради надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо встановлення меж прибережних смуг р. Пиня та струмків в межах с. Родниківка. Відповідно до наданої інформації Державним підприємством «Закарпатгеодезцентр» від 20 жовтня 2014 року відведена та передана ОСОБА_1 земельна ділянка знаходиться у межах прибережної захисної смуги р. Пиня, а саме знаходиться від р. Пиня на відстані 10,57 м. У подальшому Державним підприємством «Закарпатський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» розроблено проект встановлення водоохоронних зон та прибережних захисних смуг р. Пиня та її притоків в межах с. Родниківка Родниківської сільської ради, який затверджено рішенням Родниківської сільської ради від 13 травня 2011 року № 36 та відповідно до якого передбачено встановлення меж прибережних захисних смуг вздовж 
р. Пиня та її притоків в межах с. Родниківка, ширина прибережних захисних смуг прийнята із урахуванням конкретних умов, що склалися в результаті житлової забудови, а саме по існуючих рубежах забудови мінімальною шириною до 5 м, на не забудованих землях - 25 м.
 
Посилаючись на те, що земельна ділянка для ведення садівництва передана ОСОБА_1 з порушенням вимог частини четвертої статті 59, частин другої-третьої статті 60 Земельного кодексу України (далі - ЗК України), статей 88, 89 Водного кодексу України (далі - ВК України), оскільки знаходиться в прибережній захисній смузі та не підлягає приватизації, просив визнати недійсним рішення Родниківської сільської ради від 24 листопада 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», яким передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,12 га, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 463437 від 27 листопада 2009 року, реєстраційний номер 010925000026, повернути спірну земельну ділянку до земель запасу Родниківської сільської ради. 
 
Короткий зміст рішень суду першої інстанції 
 
Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2015 року залучено до участі у справі як співвідповідача ОСОБА_2 .
 
Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 10 лютого 2016 року у задоволенні позову керівника Мукачівської місцевої прокуратури відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки земельна ділянка знаходиться у межах двадцяти п`яти метрової прибережної захисної смуги річки Пиня і відсутність землевпорядної документації на час винесення оскаржуваного рішення сільської ради та видачі державного акта не змінювала правовий режим прибережної захисної смуги, а отже орган місцевого самоврядування не мав права передавати спірну земельну ділянку у власність ОСОБА_1 для ведення садівництва.
 
Разом з тим, суд дійшов висновку про відмову у задоволенніпозову у зв`язку з пропуском позивачем позовної давності на звернення до суду, про застосування наслідків спливу якої заявляли відповідачі. Суд зазначив, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» виключено пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України, а тому до вимог власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право застосовується загальна позовна давність у три роки. Зазначений закон набув чинності 15 січня 2012 року, трирічній строк сплив 15 січня 2015 року, а з позовом до суду прокурор звернувся 31 серпня
2015 року, тобто з пропуском позовної давності. 
 
Ухвалою Свалявського районного суду Закарпатської області від 11 липня 
2016 року виправлено описку у найменуванні позивача, а саме вказано, що позивачем по даній справі є правонаступник прокурора Свалявського району - керівник Мукачівської місцевої прокуратури.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 24 січня 2018 року апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області задоволено, рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 10 лютого 
2016 року скасовано, ухвалено у справі нове судове рішення про задоволення позову.
 
Визнано незаконним та скасовано рішення 27 сесії 5 скликання Родниківської сільської ради від 24 листопада 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки».
 
Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №463437 від 27 листопада 2009 року, що посвідчує право власності 
ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення садівництва, що розташована в с. Родниківка, урочище «Ріка», Свалявського району.
 
Повернуто земельну ділянку площею 0,12 га для ведення садівництва, що розташована в с. Родниківка, урочище «Ріка», Свалявського району до земель запасу Полянської сільської ради.
 
Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірназемельна ділянка знаходиться в межах двадцяти п`яти метрової прибережної захисної смуги, а тому не могла передаватися у приватну власність, що свідчить про незаконність оскаржуваного рішення та державного акту. Урахувавши, що державний акт видано ОСОБА_1 з порушенням вимог законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що прокурор вправі ставити питання про повернення такої земельної ділянки до земель запасу Полянської сільської ради, відповідно до приписів статті 388 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Апеляційний суд вважав необґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки суд першої інстанції не вказав, коли прокурор дізнався або міг об`єктивно дізнатися про порушення інтересів держави. У даній справі прокурор звернувся до суду із позовом в інтересах держави без зазначення органу уповноваженого на виконання відповідних функцій держави, а тому початок перебігу позовної давності слід обраховувати з моменту, коли прокурор дізнався або міг дізнатися про порушення законодавства. Урахувавши, що у 2008 році на адресу прокуратури було надано лише копію рішення сільської ради, в якому зазначено лише площу земельної ділянки та її приблизне розташування (урочище «Ріка»), що не давало об`єктивної можливості позивачу встановити незаконність такого рішення, яка обґрунтовується саме її конкретним місцезнаходженням у межах прибережної захисної смуги, апеляційний суд вважав, що про порушення законодавства при передачі спірної земельної ділянки ОСОБА_1 прокурор дізнався з акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеного Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області 
24 листопада 2014 року, а тому строк звернення до суду прокурором не пропущено. Суд апеляційної інстанції відхилив посилання відповідача на наявність висновків відповідних служб при виготовленні технічної документації на спірну земельну ділянку, як на підтвердження того, що зазначеними службами не встановлено порушень водного та земельного законодавства при передачі зазначеної земельної ділянки, вказавши, що відповідні державні органи надали свої висновки за умов, що така земельна ділянка надана за межами встановленої прибережної зони з дотримання вимог природоохоронного та водоохоронного законодавства.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги та позиції учасників справи
 
У березні 2018 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга 
ОСОБА_1 , у якій він просив скасувати постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 24 січня 2018 року, а рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 10 лютого 2016 року залишити в силі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга обгрунтована посиланнями на те, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що про наявність оскаржуваного рішення сільської ради прокурору було відомо ще з 2008 року. Прокурор не надав доказів на підтвердження того, що у 2008 році йому було надано лише копію оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування без відповідної технічної документації до нього. Зазначені обставини суд апеляційної інстанції не урахував, а тому його висновок, що про порушення законодавства при передачі спірної земельної ділянки прокурор дізнався лише 24 листопада 2014 року є помилковим. Крім того, суд не надав належної правової оцінки доводам заявника про те, що на стадії погодження проекту відведення спірної земельної ділянки жоден уповноважений орган держави не заперечував проти її відведення та не зазначив про наявність порушення законодавства при її відведенні, тобто своїми висновками відповідні державні органи підтвердили правомірність передачі йому спірної земельної ділянки, а отже держава, в особі її органів, знала або могла знати про порушення її прав у момент видачі та реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку. Поза увагою апеляційного суду залишилось також і те, що 02 вересня 2011 року спірна земельна ділянка була відчужена ним на користь ОСОБА_2 , а тому апеляційний суд скасував правовстановлюючий документ (державний акт на ім`я ОСОБА_1 ), якого не існувало на момент ухвалення оскаржуваної постанови.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 16 травня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2018року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування
 
Частиною другою статті 415 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року з підстав, передбачених частиною четвертою статті 403 ЦПК України, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 372/1684/14-ц (провадження 
№ 61-19843св18) за позовом міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в Київській області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Головного управління Держземагенства в Київській області до Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , 
ОСОБА_8 про визнання незаконними та скасування рішень, визнання державних актів недійсними, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 травня 2017 року.
 
Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду виходила з того, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі 
№ 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18) дійшла висновку що, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України необхідно розглядати як непов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду (пункт 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц, а також пункт 96 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.
 
Виходячи із висновків щодо застосування норм права, висловлених у пункті 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року, відповідно до яких власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку, обидві позовні вимоги у цій справі можна розглядати як складові пред`явленого прокурором негаторного позову.
 
Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі 
№ 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18), оскільки до 2018 року судова практика була відмінною, зокрема, суди виходили з того, що позови про витребування (повернення) незаконно виділених земельних ділянок є віндикаційними, як такі, що заявлені на підставах, передбачених статтями 387, 388 ЦК України (постанови Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-2407цс15, від 08 червня 2016 року у справі № 6-3089цс15, від 16 листопада 2016 року у справі № 6-2469цс16, від 15 листопада 2017 року у справі № 6-2304цс16). 
 
Відхід від роками виробленої практики щодо можливості оспорювання в судовому порядку незаконних рішень органів місцевого самоврядування та державної влади, непоширення позовної давності на вимоги про витребування земельних ділянок, на думку колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, суперечить принципу правової визначеності.
 
Крім того, правові висновки, висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року, суперечать принципу реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю (пункт 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц), який системно впроваджується у практику Верховного Суду. 
 
Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважає, що поданий прокурором позов у частині вимоги про витребування спірних земельних ділянок у державну власність є віндикаційним позовом, з чого слідує, що на позови прокурора, які пред`являються від імені держави і направлені на захист права державної власності, повинно поширюватися положення статті 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, а тому відповідно до частини першої статті 261 цього Кодексу перебіг позовної давності повинен починатися від дня, коли особа, яка наділена повноваженнями власника чи користувача земельної ділянки з правом розпорядження нею, довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.
 
У справі, яка переглядається, правовідносини є подібними тим, що є предметом спору у справі № 372/1684/14-ц, зокрема, стосуються витребування на користь держави земельної ділянки, яка належить до земель водного фонду, з вирішенням питання про застосування позовної давності, заявленої відповідачами.   
 
Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі. Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.
 
Ураховуючи наведене, колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у справі до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 372/1684/14-ц (провадження 
№ 61-19843св18).
 
Керуючись статтями 252, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Зупинити касаційне провадження у справі № 306/2060/15-ц за позовом прокурора прокуратури Свалявського району, правонаступником якої є Мукачівська місцева прокуратура, в інтересах держави до Родниківської сільської ради Свалявського району Закарпатської області, правонаступником якої є Полянська сільська рада Свалявського району Закарпатської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про визнання недійсними рішення сільської ради та державного акта на право власності, повернення земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 24 січня 2018 року, до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 372/1684/14-ц (провадження № 61-19843св18) за позовом міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в Київській області в інтересах держави в особі Обухівської районної державної адміністрації Київської області, Головного управління Держземагенства в Київській області до Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання незаконними та скасування рішень, визнання державних актів недійсними, витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Обухівського районного суду Київської області від 14 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 травня 2017 року.
 
Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною, і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Г. І. Усик
Судді:                                                                                                 І. Ю. Гулейков
                                                                                                          В. О. Кузнєцов                                                                                                        А. С. Олійник
                                                                                                          В. В. Яремко