ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 р. 	Справа № 520/685/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Катунова В.В.
суддів: Ральченка І.М. ,  Бершова Г.Є. 
за участю секретаря судового засідання  Патової Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Науково-виробничого підприємства "Хартрон-Експрес ЛТД"  Товариство з обмеженою відповідальністю на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 (суддя Лук`яненко М.О.,  61022, майдан Свободи,6, м. Харків, 61000) по справі № 520/685/2020
          за позовом         Науково-виробничого підприємства "Хартрон-Експрес ЛТД"  Товариство з обмеженою відповідальністю  
          до         Антимонопольного комітету України                 
          про визнання протиправним та скасування подання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Науково-виробниче підприємство "Хартрон-Експрес ЛТД" Товариство з обмеженою відповідальністю, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Антимонопольного комітету України, в якому просив визнати протиправним та скасувати подання від 09.12.2019 №143-26.13/20-19 про попередні висновки у справі №143-26.13/20-19.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Науково-виробничого підприємства "Хартрон-Експрес ЛТД" Товариство з обмеженою відповідальністю. 
Роз`яснено позивачу, що для захисту своїх прав та законних інтересів він має право звернутись до відповідного суду, в порядку господарського судочинства.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає доводи щодо наявності у справі, що розглядається, публічно-правового спору, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України.
В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, інші сторони до суду апеляційної інстанції не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження у справі, дійшов до висновку, що даний спір виник з приводу рішення територіального органу АМК, пов`язаного із захистом економічної конкуренції, у зв`язку з чим даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, та підлягає розгляду за правилами ГПК України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, публічно-правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС України).
Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
У пункті 7 частини першої статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії, дії чи бездіяльність.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Як свідчать матеріали даної справи, зазначений спір виник з відносин, пов`язаних з оскарженням подання від 09.12.2019 №143-26.13/20-19 про попередні висновки у справі №143-26.13/20-19. Тобто, предметом спору у цій справі є оскарження подання Антимонопольного комітету України, пов`язаного із захистом економічної конкуренції, у зв`язку із вчиненням антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" № 3659-XII від 26 листопада 1993 року основним завданням названого Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій.
Згідно зі ст. 12 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" № 3659-XII від 26 листопада 1993 року для реалізації завдань, покладених на Антимонопольний комітет України, в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі утворюються територіальні відділення Антимонопольного комітету України, повноваження яких визначаються Комітетом у межах його компетенції. У разі необхідності можуть утворюватись міжобласні територіальні відділення.
За приписами ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" № 3659-XII від 26 листопада 1993 року розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом. Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.
Правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності визначені Закону України "Про захист економічної конкуренції" № 2210-III від 11.01.2001 року (далі по тексту – Закон № 2210-III), який спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.
За змістом ч. 2 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" № 2210-III від 11.01.2001 року рішення Антимонопольного комітету України, адміністративної колегії Антимонопольного комітету України та державного уповноваженого Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду міста Києва. Рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарських судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій, що спір у цій справі виник з приводу подання, яке за своєю суттю є рішенням Антимонопольного комітету України, пов`язаного із захистом економічної конкуренції, у зв`язку з чим даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а підлягає розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 820/2953/18 та від 03 липня 2019 року у справі № 922/3506/18,  постановах Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі №808/2309/16, від 17 липня 2019 року у справі № 821/780/16, від 20.02.2020 по справі №816/868/17  та, відповідно до ч. 5 ст.  242 КАС України, є обов`язковими для врахування колегією суддів при розгляді цієї справи.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши ухвалу суду першої інстанції про відмову  у відкритті провадження у справі, вважає, що при її прийнятті суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми процесуального права.
Також, судом враховується і те, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2016р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04, №29465/04) зазначено, що відповідно до прецидентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v.Austria), заява №7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. (…) фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.
Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
З огляду на сукупність встановлених під час судового розгляду справи обставин, даний позов не містить ознак публічно-правового спору, а тому не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, судом першої інстанції було повно встановлено обставини справи та не порушено норми матеріального і процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.
Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»: згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.      
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Науково-виробничого підприємства "Хартрон-Експрес ЛТД"  Товариство з обмеженою відповідальністю - залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2020 по справі № 520/685/2020  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.М. Ральченко    Г.Є. Бершов   	
Постанова складена в повному обсязі  22.05.20.