Номер провадження: 22-ц/813/2649/20 
Номер справи місцевого суду: 520/1243/18
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Сегеди С.М., Гірняк Л.А.,
з участю секретаря Воронової Є.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Григоренко Юрія Сергійовича , представника ОСОБА_2  на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2019року, постановленупід головуванням судді Огренич І.В., -
в с т а н о в и в:
У червні 2019 року державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Попова А.С. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 , в якому просила тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №520/1243/18 виданим Київським районним судом м. Одеси 14.12.2018 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 328957,08 гривень.
В обґрунтування якого, заявник зазначила, що на виконанні в Другому Київському відділі державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №520/1243/18 виданим Київським районним судом м. Одеси 14.12.2018 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 328957,08 грн., яке боржником у добровільному порядку не виконано.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2019 року у задоволенні подання державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Попової А.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою суду, Григоренко Ю.С. , представник ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність ухвали просить її скасувати, постановити нову, якою задовольнити подання.
У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги  Григоренко Ю.С. , представник ОСОБА_2 зазначає, що судом не повно з`ясовані обставини справи, а саме те, що боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду.
Відзиву до суду надано не було.
Від адвоката Григоренко Ю.С., в інтересах ОСОБА_2 подано клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 74-75).
Представник ОСОБА_3 , також надіслав клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 78-91).
Представник Другого Київського ВДВС у м. Одеса ГТУЮ в Одеській області був сповіщений належним чином, клопотання про відкладання розгляду справи на адресу суду не надходило.
Справа перебуває на розгляді у суді апеляційної інстанції з листопада 2019 року.
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності .
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно  до ст.  375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відмовляючи у задоволені подання державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Попової А.С. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що державним виконавцем не надано належних доказів ухилення боржника від виконання рішення суду.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №520/1243/18 виданим Київським районним судом м. Одеси 14.12.2018 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 328957,08 грн.
Постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 17.01.2019 року було відкрито виконавче провадження про стягнення коштів з ОСОБА_3 .
Постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 17.01.2019 року накладений арешт на1/2 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , також постановою державного виконавця від 25.02.2019 року оголошено у розшук майно боржника ОСОБА_3 - автомобіль Nissan Qashqai 1997, 2007р.в., р/н НОМЕР_1 .
Постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 05.04.2019 року накладений арешт на грошові кошти, які відкриті та належать боржнику ОСОБА_3 .
Також судом встановлено, що боржник отримує пенсію в Центральному об`єднаному управлінні ПФУ в м. Одесі у розмірі 1497 грн., крім іншого державним виконавцем 22.01.2019 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію, та інші доходи боржника.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.
Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.
За приписами частин 1статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (ч. 3 ст. 441 ЦПК України).
Приписи наведених положень закону вказують на те, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, та від яких особа ухиляється, є підставою для обмеження такої особи у праві виїзду за межі України.
Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань.
Про ухиляння боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити не виконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».
Зокрема, про ухиляння боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків свідчать наступні дії: вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; ненадання у строк, установлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; несвоєчасне з`явлення за викликом державного виконавця; неповідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.
Отже, діючим законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання.
Таким чином, сама по собі наявність невиконання зобов`язання за судовим рішенням не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві виїзду боржника за межі України, доведенню підлягає ухилення боржника від виконання.
На момент звернення державного виконавця до суду з поданням факт ухиляння боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів справи.
На підставі викладених обставин та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення подання.
Висновки суду про те, що боржником виконується рішення, шляхом стягнення сум з пенсії, колегія суддів вважає обґрунтованими, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження ухилення боржника від виконання зобов`язань державним виконавцем до суду надано не було.
Відповідно до приписів ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.
На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.
Доводи апеляційної скарги  Григоренко Ю.С. , представника ОСОБА_2 про те, що судом не повно з`ясовані обставини справи, а саме те, що боржник свідомо ухиляється від виконання рішення суду, колегія суддів вважає безпідставними, так як вони спростовуються матеріалами справи, а доказів щодо ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням суду до апеляційного суду надано не було, також не містять таких доказів і матеріали справи.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. 
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41). 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  Григоренко Юрія Сергійовича , представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2019 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складений 23 березня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Л.А. Гірняк