Справа № 348/2304/19 
Провадження № 22-ц/4808/395/20 
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 березня 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
        судді-доповідача        Девляшевського В.А., 
                       суддів:                Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,
                       секретаря                Турів О.М., 
                                       з участю:                представника АТ КБ «ПриватБанк» - 
                                               Рокетської С.В., відповідачки – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Надвірнянського районного суду, ухвалене головуючою суддею Міськевич О.Я. 13 грудня 2019 року, повний текст якого складено 18 грудня 2019 року,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» пред`явило до ОСОБА_1 позов про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 16 лютого 2011 року. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що відповідач отримала кредит у розмірі 7 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затвердженими наказом №СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті httр://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між нею та банком договір. Це підтверджується її підписом у анкеті-заяві. У зв`язку із невиконанням умов договору кредиту щодо повернення кредитних коштів, у відповідача станом на 31 серпня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 267 433,19 грн, з яких: 6 458,30 грн – заборгованість за кредитом, 259 740,68 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом, 1 234,21 грн – заборгованість за пенею та комісією. Посилаючись на те, що кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника повернення будь-якої частини суми заборгованості, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 122 428,49 грн, з якої: 6 458,30 грн – заборгованість за кредитом, 115 970,19 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом з 16 лютого 2011 року по 28 вересня 2018 року, а також 1 921 грн судового збору.
Рішенням Надвірнянського районного суду від 13 грудня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 6 458,30 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 16 лютого 2011 року та 101,43 грн сплаченого судового збору.
Не погоджуючись із даним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за процентами, представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на неповне з`ясування судом обставин справи, а також на неналежну оцінку судом доказів у справі. Апелянт зазначила, що з копії Заяви від 16 лютого 2011 року вбачається, що відповідач висловила свою згоду на укладення договору. Також представник позивача вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що позичальник підписала і довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення платежів до 25 числа місяця, наступного за звітній, порядок нарахування пені та розміри штрафів при порушенні термінів платежів. На думку представника АТ КБ «ПриватБанк», суд, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернула, не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Крім того, представник апелянта вказує на те, що при укладанні договору відсоткова ставка була визначена на рівні 2,5%. Представник АТ КБ «ПриватБанк» також вважає, що суд першої інстанції безпідставно послався на висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, оскільки у даній справі відповідач підписала довідку про умови кредитування та погодилась із розміром відсоткової ставки. Посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, апелянт просить рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги Банку в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін, а також стягнути з відповідача судові витрати. 
ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляла.
В засіданні апеляційного суду представник АТ КБ «ПриватБанк» - Рокетська С.В. апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримала. Додатково зазначила, що відповідач підписала довідку про умови кредитування, чим підтвердила свою згоду на сплату відповідного розміру відсотків за користування кредитом. Просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення із ОСОБА_1 на користь Банку 115 970,19 грн заборгованості по процентам за користування кредитом.
Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги заперечила, зазначивши, що вона згідна сплатити суму заборгованості за кредитом у розмірі 6 458,30 грн. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.
Вислухавши суддю-доповідача, представника АТ КБ «ПриватБанк» та відповідача ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції прийшов до висновку, що у Анкеті-заяві позичальника від 16 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Крім того, суд першої інстанції вважав, що підписана відповідачем довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не містить інформації стосовно строку повернення кредитних коштів та відповідальності за порушення договору кредиту. За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З цими висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено і жодною із сторін не заперечується, що 16 лютого 2011 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, на підставі якої нею отримано кредитний ліміт на платіжну картку «Універсальна» у розмірі 7 000 грн (а.с.8).
Своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_1 підтвердила, що підписана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що ознайомилася і погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді.
До позовної заяви позивач додав витяг з умов та правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна». Однак, даний витяг не містить підпису відповідача ОСОБА_1 (а.с.10-33).
Також в матеріалах справи міститься Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду». Колегія суддів зауважує, що дана довідка складена і підписана 16 лютого 2011 року, однак вона не містить інформації стосовно строку повернення кредитних коштів та відповідальності за порушення договору кредиту (а.с.9). 
Відповідно до наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заявлена до стягнення заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31 серпня 2019 року становить 122 428,49 грн, з якої: 6 458,30 грн – заборгованість за кредитом, 115 970,19 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом з 16 лютого 2011 року по 28 вересня 2018 року (а.с.5-7).
Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В силу статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що 16 лютого 2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №б/н, відповідно до якого відповідач отримала кредитний ліміт на платіжну банківську карту, користувалася платіжним засобом, що свідчить про те, що відповідач була обізнана про його існування, усвідомлювала наявність заборгованості та вчиняла дії, спрямовані на виконання взятих на себе зобов`язань за вищевказаним кредитним договором.
У витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», долученому до позовної заяви, містяться умови кредитування (процентна ставка, комісія, порядок погашення кредиту тощо) по кредитних картках «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна, Contract» та «Універсальна, Gold».
За змістом статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Відповідно до вимог статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.
Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Апеляційний суд зауважує, що у анкеті-заяві позичальника від 16 лютого 2011 року розмір процентної ставки не зазначений.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Зазначення в анкеті-заяві про ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг, без ідентифікації самих умов, як таких, що погоджені підписом відповідача, не може бути належним доказом ознайомлення та погодження відповідача саме з тією редакцією умов, на якій наполягає банк.
Умови та Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідача. Позивач не надав належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування, не може бути прийняте до уваги, оскільки, по-перше, цей документ не може замінити Умови та Правила надання банківських послуг. А, по-друге, вказана довідка підписана 16 лютого 2011 року, однак вона не містить інформації стосовно строку повернення кредитних коштів та відповідальності за порушення договору кредиту (а.с.9).
Тому в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з статтею 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Сам по собі розрахунок заборгованості та виписка по рахунку не є підтвердженням наявності заборгованості по відсотках, пені та штрафам, оскільки з наданих документів не вбачається, які застосовувалися тарифи при нарахуванні заборгованості.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитом, так як наданий позивачем Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку» також не доводить обставини заборгованості по відсоткам, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку лише передбачають загальний порядок надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк».
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Таким чином, судом першої інстанції вірно стягнуто в примусовому порядку з відповідача ОСОБА_1 суму непогашеного тіла кредиту в розмірі 6 458,30 грн та відмовлено у задоволенні вимоги позивача щодо стягнення процентів за користування кредитом.
Таке рішення відповідає правовій позиції Великої палати Верховного Суду у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19) від 03 липня 2019 року. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). 
За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а тому не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 268, 274, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк» залишити без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду від 13 грудня 2019 року в даній справі – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, і у випадках, передбачених п.2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.
Повний текст постанови складено 04 березня 2020 року.

Суддя-доповідач:                                                         В.А. Девляшевський 
Судді:                                                                        І.В. Бойчук 
                                                                               В.Д. Фединяк